Cuywendz

Cuywendz [ Ky:vends ] - Manvarg (Kalak)



Historia
Långt utanför Numooris gränser, på en slätt där vinden var varm och gräset växte högt, föddes en liten kalak, eller manvarg. Platsen påminde mycket om det som kallas Sienna, Numooris savann. Hiena och Daton, de två unga föräldrarna, hade aldrig haft valpar förut. De hade varit väldigt oroliga inför födseln, och det med rätta. Hiena födde valparna för tidigt, och till deras stora sorg tycktes alla fyra döda. Sorgen de båda föräldrarna kände var fruktansvärd, men i sorgen tändes ett litet ljus. Ett litet, tappert hjärta kämpade för livet i den ena valpens kropp. När Hiena såg livstecknen hos den lilla formligen kastade hon sig över valpen, ivrig att slicka den ren och ge den värme. Hon gnydde och pratade med valpen, försökte på alla sätt ge den styrkan att kämpa. Daton stog vid sidan om, vaksam, rädd, men oerhört lycklig. Han kunde inte låta bli att kasta hastiga, varma blickar åt det lilla knytet vars hjärta för var minut kämpade med mer styrka. Tack vare värmen och den stimulerande tvättningen lyckades valpen hosta vattnet ur lungorna och dra sitt första, skälvande andetag.



Valpen fick namnet Wendez och blev högt älskad av de båda stolta föräldrarna. Trots att de trott att alla valpars liv varit förlorade så hade hon klarat sig. Wendez första tid i livet blev en bra sådan. Hon fick all kärlek och uppmärksamhet som föräldrarna hade att ge. Hon älskade sina föräldrar högt, och i hennes ögon var de som gudar. Hon gjorde allt för att göra dem stolta och för att vara dem till lags. Redan i tidig ålder upptäckte hon sin förmåga att leda eld. Det var från början inte mer än varmluft, men det var ändå en upptäckt som gjorde både Daton och Hiena ytterst stolta.

Nästan 10 månader efter Wendez födelse väntade Hiena sin andra kull valpar. Men precis som förra gången föll oturen på deras lott. De förlorade tre valpar, utan överlevare. Än en gång var sorgen stor. Wendez kunde inte förstå vad som hade hänt. Hennes moder tvingades att svälja sorgen tidigt för att dottern inte skulle må dåligt. Daton tog förlusten hårdast. Han blev rädd, skyllde sig själv för missfallen och började bete sig underligt. Han förde långa monologer med sig själv – talade till en röst som inte fanns. Han berättade för de båda andra att rösten skrämde honom. Att ”Hon” sade åt honom att göra saker. Saker som skrämde honom, som han inte ville göra. Med tiden började han ge med sig, gav efter för rösten och gjorde som ”Hon” sade. Han blev aggressiv mot Hiena, bet henne och kallade henne för olycka. Men trots de aggressiva anfallen stannade hon envist kvar hos honom. Hon älskade honom ännu, och ville tro att han kunde vinna över rösten och bli som förut. Han grät och bad alltid om ursäkt efter att han hade gjort något. Oftast agerade han fortfarande fullt normalt, ibland i timmar, andra gånger i flera dagar och veckor innan rösten kom tillbaka. Mot Wendez var han aldrig arg eller illasinnad. Det var inte mot valpen som ”Hon” riktade sina ord. När Daton lämnades ensam av rösten satt han långa stunder och grät. Det var inte sällan som han berättade för Wendez – då dottern smugit upp bredvid honom och undrat hur det var fatt – att det '''”inte är meningen. Det är Hon. Hon säger åt mig at göra saker, och om jag inte gör som Hon säger så kommer Hon att döda mig. Hon kommer döda oss alla.”''' Wendez förstod aldrig vad han menade, men blev rädd. Skräckslagen. Hon fasade inför vad fadern skulle göra härnäst, eller vad denna ”Hon” skulle göra.

En kväll hade Hiena fått nog och försökte fly med dottern. Daton upptäckte dem och gav sig på Hiena. Medan Wendez såg på hade ”Hon” fått fadern – den fader dottern älskade som en gud – att bita stora sår i moderns kropp, slita i henne för att sedan våldsföra sig på henne. Valpen kunde inte se på. Det kunde inte vara på riktigt, hennes fader gjorde inte så. Hennes mamma grät aldrig. Det var någon annan som upplevde det hon tvingades se. I sitt sinne, i tankarna och känslorna gömde sig Wendez i tron att hennes familj var lika kärleksfull som alltid. Den var så som den alltid varit. Den familj som hon betraktade nu, den som föll i bitar inför hennes unga blick, tillhörde en annan. Den tillhörde Déna.



En tid efter flyktförsöket låg Hiena än en gång med förlossningskrämpor, och för första gången var hela kullen vid liv. Två friska hanvalpar. Wendez bröder. Självklart sprudlade modern av lycka, och Wendez likaså. De nyfödda fick di och tvättades varsamt av Hiena. De var lyckliga. Kanske skulle Daton bli bra igen, när han fick veta att han fått valpar. Friska, levande valpar. Men när fadern upptäckte vad som hänt reagerade han helt fel. Istället för att bli glad åt sin första fullt friska kull slet hand dem från moderns värme och bet ihjäl dem. På ett ögonblick hade Wendez familj åter övergått i Dénas. Och Déna hatade den. Den kvällen fann inte Wendez sina bröder, och kunde inte förstå vart de hade blivit av. Hon kunde inte förstå faderns tårar och ursäkter, och höll sig hos den skälvande modern i hopp om en förklaring. En förklaring som aldrig kom.

När Wendez nått övre tonåren, trots att hon fortfarande betedde sig väldigt valpigt, fick hon sin första levande syster och två nya bröder. Men även deras liv slutade i faderns käftar. Den kvällen grät Daton mer än han brukade när Wendez fann honom, och han hade betydligt mer än de tre valparna att be om ursäkt för. Men Wendez förstod inte. Vad menade han med att Hiena var borta? Varför var hon borta? Den skräck som grävde sig in i dotterns bröst övergick i Dénas hat. För första gången blev varmluften till eld, när Déna kastade sig mot den fader Wendez älskade så högt. Så snart tillfälle gavs sprang sedan Déna. Hon sprang så fort benen bar för att komma så långt bort som möjligt.



Vad som hände den natten gick för Wendez förlorat. När hon återvände till medvetande, flera veckor senare, befann hon sig på en plats helt olik den varma slätt hon vuxit upp på. Rädd och helt ensam i världen betraktade hon för första gången granar. Frusen och med gråten i halsen blev ensamheten överväldigande. Hon stängde in sig i sig själv, låtsades vara en annan, någon som inte var rädd. För det var en annan varg som upplevde detta. Nolee – en äldre hane – kunde stänga ute känslorna. Han var inte rädd och inte liten. Han kände inte ensamhet. Som Nolee vandrade Wendez åt sydöst. Det var en lång, hård vandring innan hon tvingades stanna upp. Hon hade nått bergen. I snigeltakt kom Nolee – trött och utmärglad – över bergen, och ett år senare vaknade Wendez i Numooris karga, nordligare del. Ledsen och fast besluten att aldrig känna den sorg hon nu kände valde den unga tiken att hennes liv inte skulle vara sorgligt. Hon skapade sig en identitet som var glad, lynnig och tog livet med en klackspark. Den identiteten kallade hon Cuywendz, och med Cuywendz började hennes liv på nytt.

Cuywendz var en vandrare, och spenderade lång tid med att upptäcka Numooris alla landskap. Hon mötte många vargar och skapade flera bekantskaper. Hon stötte på såväl elaka som vänligt sinnade vargar, och skaffade flera vänner. Bland annat mötte hon Bianca, vilken kom att bli hennes bästa vän, under en vandring över savannen. Hon var fortfarande ung när hon mötte sin första kärlek. Hon träffade Nimbus i Kawazatriskogen, och vandrade vid hans sida länge innan de blev partners. De beslöt att skapa en familj ihop, men under sin gemensamma resa råkade de ut för en olycka där Nimbus miste sitt liv. Cuywendz, då dräktig, tog sig på egen hand till Sienna där hon födde sin första kull valpar. En av de fyra valparna dog redan första natten, men de tre andra var friska och starka. Hon döpte dem till Kian, Kanto och Kilah. Hon gav valparna all sin kärlek och fostrade dem efter bästa förmåga på egen hand tills de blivit tillräckligt gamla för att lämna hemmet.

När valparna hade gett sig av lämnade Cuywendz savannen och vandrade norrut. Hon tog sig slutligen till Glaciären på andra sidan om de norra bergen, där hon möttes av sin vän Bianca, och hennes familj. Hon vandrade tillsammans med gruppen isvargar en längre tid, och lärde där känna Biancas broder Bivlinde. När hon, efter väldigt lång tid, valde att återvända söderut så följde Bivlinde med henne. De vandrade tillsammans över hela landet, då han aldrig hade varit söder om bergen och Cuywendz ville visa honom allt som fanns att se. De kom med tiden att bli förälskade, och efter lång tid tillsammans vågade Bivlinde fråga om hon ville bli moder till hans valpar. Hon önskade inget hellre, och de vandrade tillsammans till Sienna där Cuywendz gav liv till sin andra kull, och Bivlindes första. Den här gången bestod kullen av fem valpar, men som förra gången var där en som inte överlevde den första natten. Valparna döptes till Önja, Öfrin, Ökker och Öhld. Väldigt snart efter valparnas födelse fann Bivlinde en ensam valp vid namn Vilda, vilken adopterades in i familjen.

Fysik
Cuywendz är en Kalak, eller Manvarg (Chrysocyon brachyurus). Hon har en slank kropp, med långa, tunna ben och relativt kort bål och svans. Hon är 80cm hög över manken och väger 23kg. Hennes ansikte är smalt, med mörka, varma ögon. Öronen är väldigt stora och satta högt på huvudet. De kan rotera i de flesta vinklar och har väldigt god hörsel för att kunna lyssna efter byten som gömmer sig i högt gräs och under marken. Tassarna är små och har tår som kan spreta bredare än en vargs för att tillåta henne att gå på sankmark. Pälsen är medel till lång, och extra lång över nacke och rygg där pälsen i vanliga fall ligger ner, men kan resas för att få henne att se större ut. Hon har väldigt lite underull, vilket gör att hon inte överhettas i varma klimat, men fryser lättare än många andra. Hon är rödbrun till färgen, med inslag av vitt/créme i öronen, på hakan, halsen och svansen, och svart i ansiktet, på öronen, i nacken, över skuldrorna och på benen. Nos, trampdynor och klor är mörka.

Hennes långa ben tillåter henne att springa väldigt fort, trots att hon sällan når sin fulla hastighet. När hon vandrar är det ofta i passgång, där båda benen på ena sidan av kroppen rör sig samtidigt.

Personlighet och Mentalitet
Cuywendz lider av DID (Dissociativ identitetsstörning - personlighetsklyvning). Hon har sammanlagt sju olika identiteter, med olika namn, mental ålder och kön. De visar sig oftast när någonting i manvargens vardag ställer till problem, om hon tvingas genomgå en stressig eller påfrestande situation eller ett nytt trauma. Några av personligheterna har, med hjälp av Cuywendz vänner, lärt sig att de delar kropp med andra. Detta leder långsamt till att fler av identiteterna börjar dela minnen och upplevelser, även om en del av dem ännu är helt inneslutna i sig själva. De kan inte diskutera med varandra, då inte mer än en individ är vid medvetande och kontroll åt gången.

De sju olika identiteterna är:


 * Cuywendz - Hona - Runt 40 - moderlig, vänlig, nyfiken
 * Wendez - Hona - Valp/Ung tonåring - lekfull, lättskrämd, nyfiken


 * Déna - Hona - Runt 25 - aggressiv och misstroende


 * Keja - Hona - Övre tonår - övervägande pessimistisk


 * Sefran - Hane - Runt 50 - rädd, "hoppig"


 * Nolee - Hane - Runt 20 - känslolös, arrogant


 * Yokel - Hane - Runt 15 - ångestfull, paranoid-schizofren


 * Cuywendz minns sällan vad som skett i dissociativt tillstånd. Den här personligheten är den mest dominanta, och är den som oftast framträder hos manvargen. Cuywendz är en positiv och moderlig identitet, och framträder vanligen under långa perioder utan att byta identitet om inget triggar de andra identiteterna. Tillsammans med Bivlinde och sina valpar byter hon sällan från den här identiteten, då familjen är ett starkt band som håller den dominanta identiteten kvar. Den här personlighets ålder stämmer bäst överrens med kroppens ålder. Cuywendz röst låter som en mörk kvinnas djupa stämma och är kroppens "originalröst". Hon har även en något "mörk" accent.
 * Wendez är kroppens originalidentitet, den identitet som manvargen föddes till. Hon är den enda som minns hela barndomen i detalj. Hon beter sig som en valp, är ofta glad och nyfiken, men blir lätt skrämd och är väldigt godtrogen. Hon minns glimtar av flera av de andra identiteternas minnen. Wendez talar med en ljusare, barnsligare röst.
 * Déna är en bitter och oftast aggressiv personlighet som har väldigt svårt att lita på andra. Hon delar mer och mer minnen med Cuywendz, även om hon minns långt ifrån allt som Cuywendz gör, och har även en del minnen från sin barndom i form av undantryckt hat och ilska. Déna har med tiden, efter hand som hon får fler minnen, kommit att bli väldigt beskyddande av det som tillhör Cuywendz, hennes familj, och hon drar sig inte för att anfalla vad än som kan tänkas utgöra ett hot mot detta. Den här identiteten känner inte sina fysiska gränser och skulle mycket väl kunna ha ihjäl sig själv genom att använda för mycket kraft. Dénas röst är något gnälligare än Cuywendz och hon talar snabbare och med rappare ton.
 * Keja delar minnen med Cuywendz, medan det andra medvetandet endast minns glimtar av det Keja minns. Hon är en pessimistisk identitet som alltid känner sig nedstämd och ledsen. Hon talar med något djupare röst än Cuywendz och låter melankolisk i allt hon säger.
 * Sefran minns likt Keja stora delar av det Cuywendz upplevt. Han är ofta nervös och väldigt lättskrämd, till en nästan absurd nivå. Han har en förvånansvärt ljus röst och talar med "brittisk" brytning när han talar nordspråk (svenska), och är den enda av delidentiteterna som talar flytande nimorian (engelska).
 * Nolee är den minst framträdande av identiteterna. Han bryr sig sällan om någon och är likgiltig till det mesta. Han äger endast sina egna minnen, och har inte framträtt hos manvargen på många år. Han känner därför inte till att han delar kropp med andra, och skulle inte tro på det om någon sade det till honom. Han använder samma djupa stämma som Cuywendz, men talar med en strävare ton utan några antydningar till vare sig känslor eller dialekt.
 * Yokel är också en mindre framträdande delidentitet, men när han visar sig är det tydligt. Manvargen får plötsliga paranoid-schizofrena upplevelser; påstår sig vara förföljd av fadern och säger sig höra moderns röst. Han delar till viss del minnen med Cuywendz och Wendez. När Yokel talar är det med en gnällig, ångestfylld ton som inte matchar den djupa rösten.

Snabbhet
Förmågan att röra sig extra snabbt är ingen Cuywendz själv ser som en kraft. Snabbheten är dock en utav hennes krafter, och med hjälp av kraft lagrad i kroppen kan hon nå högre hastigheter än de flesta i raka lopp. De långa benen ger henne hög hastighet även utan kraften, och det är sällan hon använder den över huvud taget. För kortare sträckor, och då oftast i dissociativt tillstånd, kan Cuywendz med hjälp av kraften färdas över öppen mark lika hastigt som en falk kan dyka. Snabbheten ger henne även hastigare reflexer, och gör henne till en snabb stridare. Det är dock sällan Cuywendz strider - utan det är då antagligen en av de andra delidentiteterna.

Eld
Elden är den kraft Cuywendz bemästrar bäst utav de två. De olika identiteterna är dock olika bra på att hantera kraften. Med elden kan de bland annat;


 * Värma sin egen kropp, såväl hela som bitvis


 * Kan vid beröring värma en annans kropp


 * Värma upp luften i omgivningen. Kan runtom sig själv hetta upp den tills den dansar


 * Skapa och styra flammor och lågor av eld, såväl små som stora


 * Skapa gnistor


 * Sätta eld på hela eller delar av sig själv (kan ta skada av detta beroende på hur mycket och hur het elden är)



Familj

 * Hiena † och Daton (npc's) "Jag minns er inte, mor och far. Hur mycket jag än försöker kan jag inte få fram ens en bild av er. Men jag saknar minnena av er båda, så mycket."
 * Bivlinde - Partner  "Jag kan inte sluta le i din närhet. Tack för att du finns."
 * † Nimbus - F.D. Partner "Jag kommer alltid att minnas dig. Jag önskar att valparna hade fått se vilken hjälte du var."
 * Kian "Det glädjer mig att se att du är hel och hållen, och att du mår bra, min son. Jag älskar dig."
 * † Kanto "Min son. Min älskade son. Du lämnade den här världen allt för tidigt. Jag önskar att jag hade kunnat göra något, vad som helst. Jag önskar att jag kunnat ta din plats och ge dig en chans att få leva ett långt och lyckligt liv. Din bortgång har lämnat ett hål i mitt hjärta."
 * Kilah "Jag är glad att du mår bra, min älskade dotter. Tack för att du berättade om Kanto. Det kan inte ha varit lätt att ta farväl."


 * Önja "Välkommen till livet."
 * Öfrin "En riktig liten buse, det är vad du är. Jag älskar dig vännen."
 * Ökker "Välkommen till livet."
 * Öhld "Välkommen till livet."
 * Vilda "Vet att du är precis lika mycket värd."

Vänner

 * Bianca "Jag värderar dig högt min vän! Jag hoppas att du har det bra i norr, och att du förblir lycklig. Jag kommer tillbaka."
 * † Tzigane "Jag är glad för din skull. Förlåt."
 * Faith "Det är synd, att du bär en sådan sorg. Jag är ändå glad att kalla dig vän."
 * † Kai "Jag hoppas att våra vägar korsas än en gång. På återseende."

Bekanta

 * Rex (från jinity)
 * † Undertaker
 * † Hinata "Lycka till med valparna."
 * † Tehhi "Kanske möts vi på andra sidan bergen. Lycka till!"
 * Chaiym "Lycka till på ditt äventyr."

Främlingar

 * † Fallulah "Jag minns en snöstorm för länge sedan."
 * † Avish
 * Demethra
 * † Arrow
 * Pyr
 * Kratos
 * Midas (Namnlös) "En gestalt vid gränsen."
 * † Rhavanielle "Jag förstår inte."
 * Lainadan (Namnlös) "Jag önskar att jag kunnat hjälpa och hoppas att dina steg blir lättare på din färd."

Trivia

 * Manvargen (Kalak) tillhör, trots namnet, inte vargsläktet Canis utan placeras som ensam art i släktet Chrysocyon.
 * Som den manvarg hon är har Cuywendz en ganska tydlig odör.
 * Hon är ganska liten för att vara manvarg.
 * Hennes röst är djup och påminner om "en mörk kvinnas stämma".
 * Hon tycker om att jaga kräftor, men äter dem inte. De bits.
 * Hon fick sammanlagt 11 syskon, varav 6 dog av missfall. 7 bröder och 4 systrar.
 * När Cuywendz skapades så visste MoonPhanter inte vad hon skulle kalla karaktären, så hon tog ett efternamn till en av sina karaktärer ur ett bokprojekt hon jobbar på.