Nirmala

Personlighet
I grund och botten var Nirmala en from och blid tik, som inte stressade upp sig över onödiga saker. Hon var oftast glad, och de saker som gjorde henne arg var väldigt få. Att irritera henne var fullt möjligt, men för att göra henne riktigt förbannad behövde man kämpa för det. Hon skulle aldrig slåss annat än i syfte att skydda sig själv eller någon annan. Hon var en mycket envis dam som ansåg att hon borde klara de saker hon tog sig för, och tyckte inte om att behöva be om hjälp.

Utseende
Nirmala var byggd som en helt normal varg. Hon var albino, vilket gjorde att hon helt saknade pigment. Hennes päls var färglöst vit, nos och hud en rosa-aktig beige, och hennes ögon blekt röda.

Krafter
Hon var helt kraftlös.

Historia
Nirmala föddes in i en familj med Kreschimvargar utanför Numooris gränser. Hon var den näst äldsta utav alla fem valpar och den enda med albinodefekt. Att hon såg annorlunda ut var ingenting som berörde hennes föräldrar det minsta. Faktum var att ingen i familjen gjorde något större väsen utav hennes albinism. Det var naturens gång och om gudarna hade bestämt det fanns det ingenting de kunde göra.

Hennes valpår var så som en valps liv borde vara: bekymmerslösa och fulla utav lek och upptåg. Hon lekte ofta med syskonen och med sina äldre kusiner. Då hela hennes familj var troende fick hon även lära sig mycket om Gudarna och om deras historia så som den blivit berättad i generationer. Hon hörde talas om hur flockens anfader djärvt hade vandrat ut ur Numoori med sin lilla flock och tagit med sig de seder och bruk som de lärt då de var unga. Med enormt intresse hängde den vita valpen kvar vid vartenda ord som sades.

När Nirmala ännu var valp så bestämdes det att familjen skulle återvända till Numoori. Dock var det inte alla som var helt med på detta, och det fanns de ur flocken som stannade kvar, om än majoriteten valde att följa med. Så påbörjade de resan tillbaka mot det land de härstammade från.

Resan till Numoori var en farofylld färd, och den svåraste sträckan var benkusten. Den blev förenklad tack vare att Nirmalas far och morfar hade blivit välsignade med vattnets krafter, men trots detta kostade det livet på hennes faster, en bror och två kusiner. Efter en lång och hård resa nådde de slutligen, utmattade, Numooris kust. Efter att flocken återhämtat sig vandrade de västerut. På vägen genom lavaöknen förlorade Nirmala sin farbror och sista kusin. Nyfiken så som valpar var hade kusinen smitit iväg, och fadern hade jagat efter honom. När Nirmalas farbror äntligen fått tag på sin son så sprack marken upp under dem, och de slukades av den heta lavan. Nirmala såg aldrig vad som hände, men hörde deras plågade skrik, något som skulle ge henne mardrömmar i många år framöver.

Men vandringen gav inte bara förluster. Väl bofasta i Numoori så föddes två tikar i familjen, och plötsligt var Nirmala en storasyster. Hon växte upp till en så gott som frisk ungvarg. Hon var pigg och kry som alla andra, och det var egentligen först i tonåren som effekterna av hennes albinism blev mer märkbara. Hon hade sämre syn än vanliga vargar. Föremål som var längre bort blev snabbt suddiga i jämförelse med det som var nära henne. Hennes närsynthet var dock mer ett irritationsmoment än ett stort hinder.

Något som tärde mer på Nirmala än hennes närsynthet var ett tvivel i hennes inre. Likt många tonåringar hade hon börjat tänka lite för mycket, och när hon såg tillbaka på det som hänt hennes familj hade hon svårt att förstå att de Gudar som sagts välsigna hennes familj skulle låta något sådant hända. Förvirrat undrade hon varför Gudarna hade tagit deras liv. Efter att ha våndats över sina tankar så rådfrågade hon sina föräldrar och sin morfar. Alla gav henne samma råd: Ge dig ut i Numoori och sök efter svaret. Så det var precis det hon gjorde.

När Numoori drabbades av en lång rad av katastrofer under Chaoseventet väcktes Nirmalas hopp på nytt. Nog måste det vara Gudar som kunde frammana sådana under och fasor. I sin lättnad, efter att allting lugnat sig igen, gjorde dock henne oförsiktig. Hon råkade trampa på en giftig skorpion och dog.

Relationer
Familj
 * Cyril (npc) - Far - Du fostrade oss alla väl, och gör det fortfarande ibland trots att de flesta utav oss nu är vuxna.
 * Mithnite (npc) - Mor - Du har accepterat att de flesta utav dina barn nu är vuxna, till skillnad från far. Du och mormor lärde oss alla om vår religion och jag minns att ni var väldigt hårda med en del saker. Jag är ledsen att jag inte kan leva upp era förväntningar.
 * Titli (npc) - Syster - Du var den som jag hade mest gemensamt med då jag var yngre. Visst är vi fortfarande lika, men vi har tydligt gått skilda vägar. Det förändrar dock inte det faktum att jag älskar dig.
 * Donar (npc) - Bror - Du må vara äldst utav oss men du är fortfarande minst. Jag minns fortfarande att Titli skyddade dig mot Alano ibland.
 * Alano (npc) - Bror - Du var riktigt snäll men ibland kunde du vara en riktig pina. Du var riktigt taskig mot Donar ibland och du ska vara tacksam att vi inte skvallrade för mor så ofta som vi kunde ha gjort. Tack och lov verkar det ha gått över även om det ibland kan komma en gliring.
 * Cid (npc) - Bror - Även om du då och då var lite väl våldsam när vi lekte saknar jag dig. Jag förstod kanske inte riktigt vad som hände då du dog men när jag äntligen gjorde det trodde jag nästan att jag aldrig mera skulle bli glad. Nu, flera år senare, har jag kommit över min sorg och jag tänker på dig med ett leende på läpparna istället för med tårar i ansiktet.
 * Tanya (npc) - Syster - Det är lite roande att du tror att du är äldre än vad du är. Visst är du nu kanske ett mellanting mellan en valp och vuxen men du är fortfarande en valp. Dock irriterar det mig lite när du råkar i luven på Adelle. Det står klart att du ärvt mormors hetsiga temperament.
 * Adelle (npc) - Syster/Adoptivkusin - Även om du är min biologiska syster blev du min kusin väldigt tidigt. Men vad jag än kallar dig kommer jag alltid att se dig om min syster.
 * Bruce (npc) - Farbror - Du var så fantastiskt snäll och lekte mer än gärna med oss valpar. Frågan är om du verkligen växte upp. Jag saknar dig något oerhört mycket.
 * Alana (npc) - Faster - Tack för alla de gånger du tog hand om oss. Du blev verkligen som en extramamma för oss alla, vad mina syskon än säger om saken, och är fortfarande i mina ögon. Jag kommer nog aldrig att glömma lyckan i dina ögon när du fick adoptera Adelle från mor. Du är en fantastisk tik, glöm det aldrig.
 * Santo (npc) - Kusin - Du ville inte umgås med oss tikar. Mina bröder var mycket roligare att leka med än oss sade du. Trots att du var ganska högdragen för att vara så ung känner jag att stygn utav saknad när jag tänker på dig ibland.
 * Nantéla (npc) - Kusin
 * Filipe (npc) - Kusin
 * Sinbad (npc) - Morfar - Du var nog den enda som kunde lugna ner mormor när hon väl drog igång.
 * Cordelia (npc) - Mormor - Du lärde mig mycket om vår religion och var en väldigt vis tik. Jag minns också att du hade ett förfärligt temperament, någonting som senare blev din död. Trots att du ofta skällde på oss valpar saknar jag dig.
 * Alexius (npc) - Farfar
 * Sona (npc) - Farmor

Andra relationer
 * Nisha
 * Filia Ignis
 * Talea

Trivia

 * Nirmala var en Kreschim, vilket tidigare var en variant av Silvervarg, vars enda definierande drag var lysande tecken på kroppen. Eftersom att rasen inte skilde sig tillräckligt från någon av Numooris många andra raser så har rasen tagits bort. Hon kategoriseras därför här som ett gråblod istället.