Windfari

Vindens, stormens och himlavalvets gudinna. En gudinna som sägs ha ett vilt skiftande känsloliv, precis som vinden. Ena sekunden en lugn bris, andra en virvlande orkan. Be till henne om lycka och styrka att följa dina drömmar. Hon står även för friheten.

Windfari styr främst över vinden, friheten, och i viss mån vädret. Framför allt orkaner, regn och annat oberäkneligt väder förknippas starkt till Gudinnan.
Hon är även gudinna över det svallande känslolivet, och ansvarar för vargar drömmar och lycka.

Vargars böner
"Som vinden du viner

böljar över fältens gräs.

O du kommen

evig och älskad

Gudinna av vind."

"I vinterns kyla

vi kallar dig.

I vårens regn

vi hälsar dig.

I sommarens bris

vi tillber dig.

I höstens brand

vi älskar dig."

Symbolik
txt

Historik
text.

Utseende
I formen av en dödlig varg tar sällan Windvari samma form två gånger. Det sägs dock att hon föredrar en vacker vargs vita fäll, som aldrig blir smutsig.

Personlighet
Windfari tar med sig många element från sin eviga form över till de kroppsliga. Ett skiftande temperament, med ett stora hjärta innehållandes kärlek som hon ofta försöker sprida.

Krafter och förmågor
Det är sagt att Windfari kan framkalla väder av olika slag, och få vargar att känna saker det kanske inte normalt skulle känna.

Windfaris tårar
Det sägs att ibland när regnet faller, så är det Windfari som sörjer de dödliga hon förlorat; tårar hon fäller för de allra mest hängivna och dem som stått henne närmast. För när en som älskar henne så djupt, och enbart ber om närhet och att få älska, så har Gudinnan svårt att inte få vargens önskan att infalla.

Ibland hade frestelsen blivit så stor att hon inkognito förvandlat sig själv till en inslagen dröm, och vandrat resterande liv som partner och älskare åt den som hängivet tillbett henne, själv intagit rollen som en gåva den till troende.

När den dödlige lämnat jordlivet av hög ålder eller sjukdom, så har alltid Windfari återgått till sina gudomliga plikter; ofta med ett ihållande regnoväder som följd.

Den stumma svanens sång
Historian, berättad av Erakan

"En historia om en varg som ylade så vackert att även Gudarna grät när hon sjön. Det var bara Windfari, vars egna skönhet ifrågasattes i relation till denna varg. I sin ilska, förvandlade hon vargen till en stum svan.

Länge levde den vackert ylande vargen fångad i sin svankropp, så länge att vargen hann bli gammal och kom till insikten att den skulle dö i svanens kropp.

Windfari hörde vargens böner, och förvånades över deras innehåll; för medan Windfari hade förväntat sig tillrop på att få bli återställd eller till och med rättfärdigad på annat vis, hade Hon inte förstått vidden av vargens band till sin sång. Vargen bad som inget annat än att få sjunga en sista gång, och göra alla som lyssnade lite gladare och lite varmare. För det var allt vargen någonsinn hade velat göra med sin röst: Att göra andra glada, och göra Numoori bara lite ljusare.

Rörd av vargens bön, tillät hon varg-svanen att brista ut i sång när dödens ögonblick kom. Det var dock inte ett yl, utan den vackraste fågelsång som fick skyarna att spricka och skogarna att blomma.

Vargen i sin svanform, innan Chaibos välkomnande, hade dock tagit sig en partner. När deras ungar växt upp och själva skulle dö, så brast även de ut i den klaraste sång som vi än idag kan höra från ättlingarna av Windfaris svan"