Oreliel

Personlighet
God och vis.

Utseende
Orieliel är en klassisk eldar, med ett ädelt ansikte, en vackert klingande röst samt en kropp som talar om både kraft och smidighet. Den mörkt grå (nästan svarta), mjuka fällen pryds av både svarta och ljusare grå ytor. De klara ögonen skiftar från havsgrönt till gyllengult och vittnar om många års erfarenhet trots hennes i övrigt tidlösa utstrålning.

Krafter
Oreliel upptäckte sina krafter med 5 år mellanrum, där kyla var den första som visade sig vid 14-års ålder. Mer intresserad av språk och världen omkring sig lade hon inte ner jättemycket tid på att lära sig kontrollera dem ordentligt förrän hon lämnade Aranor.

Kyla När kylan visade sig för första gången för henne var det i samband med ilska. Temperaturen omkring henne sjönk, och det gick så pass långt att hon till och med var nära på att förfrysa sig själv.

Illusion Illusionen visade sig då hon var 19 år gammal och hon föredrog att använda sig av den. Till en början endast enklare grejer, men ju duktigare hon blev desto mer kunde hon göra och desto mer påverkade hennes illusioner andra individer, till den punkt att de faktiskt trodde att vad de såg var verkligt.

Historia
Oreliel föddes utanför Numoori, i ett land kallat Aranor. Där växte hon upp, och levde en stor del av sitt liv.

Första besöket i Numoori
Hon anlände i Numoori norrifrån vid 50 års ålder, och chillade omkring i Kaiwood och Lövskogen då det påminde henne om hemma. När hon vant sig mer vid landet började hon sakta men säkert utforska och ha sig. Hon vandrade flera varv runt Numoori, och slutligen fanns där inget hon inte hade sett. Kanske missade hon Shendu, men i övrigt var hon ganska säker på att hon hade sett varje liten vrå som landet hade att erbjuda.

Lite vänner
Under sina vandringar så fick Oreliel se väldigt många saker och varelser, somliga fula och andra fina. Hon träffade även en liten grupp vikaaner som hon kom bra överens med. Några av dem blev hon till och med nära vän med, i den mån det var möjligt för dem att ha vänner utanför sin egen krets. De bar många hemligheter de inte kunde dela, och Oreliel hade aldrig intresset att gå med i deras flock. De fortsatte ändå att umgås regelbundet. En lite lustig relation kanske, men det var trevligt. Oreliel fick lära sig en del om vampyrer i alla fall, vilket var spännande, och nån bön och sång.

Så dog vännerna
Plötsligt så kom inte vikaanerna längre på Oreliels fikaträffar. Det gjorde henne väldigt ledsen. Hon tyckte ju om de där vikaanerna. Därefter gick Oreliel från att vara relativt neutralt inställd till vampyrer till att inte tycka om dem, för de hade uppenbart med hennes vänners död att göra.

Många år passerade
Som rubriken säger. Oreliel vandrade runt i typ hundra år, bokstavligen. Lite utanför Numoori, lite i landet igen. Där fanns mycket att hitta och göra att fördriva tiden med.

Ett kaosigt Numoori
Så var vi i nutid, och Numoori visade sig från sin mest kaotiska sida. Krig på krig streds mellan landets flockar. Gudarnas vrede hände, och Oreliel minns mest bara kaos och smärta från den korta tid det varade. Rykten om det åttonde kriget följde kort efter, och inte mer än något år efter det så drabbades landet av otaliga naturkatastrofer. Det var vilt. När en stor del av Lövskogen brann ner i den stora branden så sörjde hon förlusten av ett område hon älskat, men Eldskogen som senare grodde i dess ställe var väl fint det också.

Så fylldes Numooris himmel av ett enormt norrsken, och Oreliel andades ut. Det var skönt att åtminstone gudarna verkade ha slutat bråka för nu. Norrskenet var vackert, och väkte stor förundran inom henne. Men det lugnet varade som väntat inte så länge, för snart därefter kom zombiesmittan och knackade på och väntade inte på att bli inbjuden. Där var lik och vandrande döda överallt, vilket inte var en höjdare.

Nya vänner
Men något gott kom av allt kaos. Oreliel råkade på vargar ur flocken Jägarna, som förenade henne med Dimitrij; den sista av vikaanerna, och barnbarn till en av Oreliels gamla vänner. Hon stannade med flocken ett tag, och delade sina gamla minnen och berättelser om det forna. Det var skönt att träffa någon annan att dela minnena med.

Sagans slut
Oreliel vandrade vidare, och mötte Erathor; en eldar likt henne själv. Erathor var zombiejägare, och kämpade för att hålla de där äckliga liken i schack. De blev efter en tid tillsammans, och skaffade valpar ihop. När valparna blivit stora så bestämde sig Erathor för att det var dags att pensionera sig. Oreliel och Erathor lämnade Numoori tillsammans för att leva ut sina långa romantiska liv någon annanstans. The end.

Relationer
Familj
 * Tadiel Gwyndoleth (npc) - Mor
 * Orelion Laurëaner - Far
 * Erathor - Partner
 * Esmeral (npc) - Barn
 * Halla (nps) - Barn
 * Illora (npc) - Barn

Vänner
 * Ilya (npc) - av De Vita - En glad, brun liten filur. En av de första vampyrjägare Oreliel träffade.
 * Ilari (npc) - av De Vita - Ilyas bror, och minst lika glad han. En av de första vampyrjägare Oreliel träffade.
 * Deran (npc) - av De Vita - En barsk herre med en lite bister uppsyn. Trevlig prick dock. En av de första vampyrjägare Oreliel träffade.
 * Ivane (npc) - av De Vita - Derans partner, mjuk liten dam.
 * Deran och Ivanes valpar (npc) - av De Vita - Hon kom något närmare dessa då hon fått hälsa på dem redan som valpar. När de blev äldre så träffade hon på dem ibland när de var på uppdrag.
 * Boris (npc) - av De Vita - Mysfarbror som var jämngammal med henne själv, blev vampyrlunch innan utrotningen av flocken hände.
 * Dimitrij - av Jägarna - Barnbarn till vännerna i De Vita. Ett välkommet avlångt ansikte.
 * Jägarna - Arvingarna efter De Vita. Oreliel var glad att se att deras läror ännu levde vidare.

Andra relationer
 * Arkal - En ung liten tölp.
 * Vera - Ett trevlig möte.
 * Even - En positiv överraskning! Någon som talade hennes språk, och en så gammal version av det dessutom.

Trivia

 * Talar och förstår väldigt många språk: eldari (modersmål), eldarin, nordspråk, nimorian, sanglingua och cazari.