Grottvarg

Sammanfattning
Grottvargen är en besynnerlig ras som allt oftare söker sig upp till ytan av de djupa grottgångar de lever i. Det är en liten ras som har anpassats till ett liv i mörka grottor långt under mark. Deras fällar är väldigt bleka, ofta i det närmaste pigmentfria. Fällarna är också väldigt tunna, och det finns grottvargar som är till synes nästan helt hårlösa. Deras ben är något kortare än de hos vanliga vargar, och kroppen anpassad för att kunna ta sig in i och genom trånga grottgångar. Deras öron är ofta stora och fladdermuslika; anpassade för att låta grottvargen använda ljudkrafter som ekolod. De har även väldigt långa morrhår som hjälper dem att känna av sin omgivning. Grottvargens ögon är bleka, ofta blinda, och det finns grottvargar som helt saknar ögon.

Grottvargar lever i stora kolonier, och kommunicerar sinsemellan främst genom fysisk kontakt och gutturala läten. De förökar sig snabbt, och det är idag vanligt att grottvargar söker sig upp till världen ovan grottorna i jakt på mat när tillgången till föda blivit bristfällig. De är klipska mattjuvar som samarbetar i grupp för att lura åt sig lätta byten från andra intet ont anande vargar.

Fysik
Grottvargen är en märkbart liten ras anpassad för ett liv i Numooris underjordiska grottor. Deras kroppar är små men flexibla, med kortare ben utformade för att ta sig fram genom trånga grottgångar. Deras päls är ofta väldigt tunn, till den grad att många grottvargar är mer eller mindre hårlösa. De är också väldigt bleka i färgen, ofta i det närmaste pigmentfria. Den tunna pälsen och avsaknaden av pigment är troligt en anpassning för livet i grottorna, där de ytterst sällan behöver pigmentets skydd mot solen, och där en tjockare päls är svår att hålla torr och ren. De är på grund av detta känsligare för solljus och saknar skyddet från en tät päls mot naturens element ovan mark. Grottvargens ögon är också bleka, ofta blinda, som resultat av det bristande ljuset nere i grottorna. Det finns även grottvargar som saknar ögon helt.

Grottvargens öron är stora, och kan liknas vid en fladdermus öron. De är anpassade för att låta grottvargarna använda ljudkrafter i formen av ekolod för att ta sig fram i mörkret. Grottvargarna har även mycket och märkbart långa morrhår som hjälper dem att känna av sin omgivning, såväl för att känna om grottan runtom är för trång att ta sig genom, eller för att känna av närvarande byten som råkar vidröra morrhåren.

Mentalitet
Grottvargars mentalitet varierar från individ till individ, men allt fler grottvargar är idag väldigt rättfram och rent av fräcka i sättet. De saknar hänsyn för personligt utrymme, då en stor del av deras kommunikation sker genom fysisk kontakt. Grottvargar är generellt också orädda inför andra vargar.

Krafter
De flesta grottvargar föds med ljud som kraft, eftersom att ljudkraften blivit en viktig del i rasens överlevnad. De använder ljudkraften i formen av ekolod för att navigera, och kommunicerar med varandra genom mycket klickande och gutturala ljud. Det förekommer även en del sten och jordkrafter inom rasen, och vatten är inte helt ovanligt.

Kultur
Grottvargens kultur ses av många vargar som väldigt primitiv. De lever i stora kolonier i de underjordiska grottorna, där bråk om plats och mat inte är ovanligt. De kommunicerar främst genom fysisk kontakt och gutturala läten, vilket många andra vargraser finner obekvämt. Grottvargar förökar sig snabbt, vilket gör att deras kolonier också växer väldigt snabbt. Tillgången till föda blir därför lätt bristfällig där en koloni av grottvargar bosatt sig, vilket har lett till att allt fler grottvargar söker sig till ytan i jakt på mat. De har genom åren kommit att bli klipska mattjuvar som i grupp samarbetar för att distrahera och lura andra vargar för att stjäla deras byten.

Rykte
Grottvargarna har ett övervägande dåligt rykte i Numoori, delvis på grund av sina utseenden, men främst som mattjuvar.