Cuywendz

Cuywendz [ Ky:vends ] - Manvarg (Kalak)



Historia
Långt utanför Numooris gränser, på en slätt där vinden var varm och gräset växte högt vandrade två långbenta silhuetter sida vid sida. Platsen påminde mycket om det som kallas för Sienna, Numooris savann. Varelserna var två kalaks, två manvargar. Ett par som väntade sin första kull valpar. Hiena – honan – var försiktig och vaksam. Det var hennes första kull, och hon ville inte att någonting skulle gå fel. Daton – hanen – var nästan ännu försiktigare och orolig än Hiena. Men hur noggranna de än var så hände det som inte fick ske. Hiena kämpade hela natten med att föda fram valparna. Alldeles för tidigt. Morgonen därpå hade hon mist fyra valpar. Fyra förlorade i missfall. Sorgen som de båda föräldrarna kände var fruktansvärd, men i sorgen tändes ett litet ljus. Ett litet, tappert hjärta slog sitt första slag på egen hand i den ena valpens kropp, kämpade för livet. Hiena formligen kastade sig över den lilla när hon insåg att hoppet inte var släkt, ivrig att slicka sin valp ren och ge den värme. Hon gnydde och pratade med valpen, försökte på alla sätt ge den styrkan att kämpa. Daton stod vid sidan om, vaksam, rädd, men oerhört lycklig. Han kunde inte låta bli att kasta hastiga, varma blickar åt det lilla knytet vars hjärta för var minut kämpade med mer styrka. Tack vare värmen och den stimulerande tvättningen lyckades valpen hosta vattnet ur lungorna och dra sitt första, skälvande andetag.



Valpen fick namnet Wendez och blev högt älskad av de båda stolta föräldrarna. Trots att de trott att alla valpars liv varit förlorade så hade hon klarat sig. Wendez första tid i livet blev en bra sådan. Hon fick all kärlek och uppmärksamhet som föräldrarna hade att ge. Hon älskade sina föräldrar högt, och i hennes ögon var de som gudar. Hon gjorde allt för att göra dem stolta och för att vara dem till lags. Redan i tidig ålder upptäckte hon sin förmåga att leda eld. Det var från början inte mer än varmluft, men det var ändå en upptäckt som gjorde både Daton och Hiena ytterst stolta.

Knappt ett år efter Wendez födelse (irl-år, inte ”Numoori-år”) väntade Hiena sin andra kull valpar. Men precis som förra gången förr oturen på deras lott. De förlorade tre valpar, utan överlevare. Än en gång var sorgen stor. Wendez kunde inte förstå vad som hade hänt. Hennes moder tvingades att svälja sorgen tidigt för att valpen inte skulle må dåligt. Daton tog förlusten hårdast. Han blev rädd, skyllde sig själv för missfallen och började bete sig underligt. Han förda långa monologer med sig själv – talade till en röst som inte fanns. Han berättade för de båda andra att rösten skrämde honom. Att ”Hon” sade åt honom att göra saker. Saker som skrämde honom, som han inte ville göra. Med tiden började han ge med sig, gav efter för rösten och gjorde som ”Hon” sade. Han blev aggressiv mot Hiena, bet henne och kallade henne för olycka. Men trots de aggressiva anfallen stannade hon envist kvar hos honom. Hon älskade honom ännu, och ville tro att han kunde vinna över rösten och bli som förut. Han grät och bad alltid om ursäkt efter att han hade gjort något. Oftast agerade han fortfarande fullt normalt, ibland i timmar, andra gånger i flera dagar och veckor innan rösten kom tillbaka. Mot Wendez betedde han sig aldrig argt eller illasinnat. Det var inte mot valpen som ”Hon” riktade sina ord. När Daton lämnades ensam av rösten satt han långa stunder och grät. Det var inte sällan som han berättade för Wendez – då valpen smugit upp bredvid honom och undrat hur det var fatt – att det ”inte är meningen. Det är Hon. Hon säger åt mig at göra saker, och om jag inte gör som Hon säger så kommer Hon att föda mig. Hon kommer döda oss alla.” Wendez förstod aldrig vad han menade, men blev rädd. Skräckslagen. Hon fasade inför vad fadern skulle göra härnäst, eller vad denna ”Hon” skulle göra.

En kväll hade Hiena fått nog och försökte fly med dottern. Fadern upptäckte dem dock och gav sig på modern. Medan Wendez såg på hade ”Hon” fått fadern – den fader dottern älskade som en gud – bitit stora sår i moderns kropp, slitit i henne för att sedan våldsföra sig på henne. Valpen kunde inte se på. Det kunde inte vara på riktigt, hennes fader gjorde inte så. Hennes mamma grät aldrig. Det var någon annan som upplevde det hon tvingades se. I sitt sinne, i tankarna och känslorna gömde sig Wendez i tron att hennes familj var lika kärleksfull som alltid. Den var så som den alltid varit. Den familj som hon betraktade nu, den som föll i bitar inför hennes unga blick, tillhörde en annan. Den tillhörde Déna.



Ett par månader efter flyktförsöket låt Hiena än en gång med förlossningskrämpor, och för första gången var hela kullen vid liv. Två friska hanvalpar. Wendez bröder. Självklart sprudlade modern av lycka, och Wendez likaså. De nyfödda fick di och tvättades varsamt av Hiena. De var lyckliga. Kanske skulle Daton bli bra igen, när han fick veta att han fått valpar. Levande valpar. Men när fadern upptäckte vad som hänt reagerade han helt fel. Istället för att bli glad åt sin första fullt friska kull slet hand dem från moderns värme och bet ihjäl dem. På ett ögonblick hade Wendez familj åter övergått i Dénas. Och Déna hatade dem. Den kvällen fann inte Wendez sina bröder, och kunde inte förstå vart de hade blivit av. Hon kunde inte förstå faderns tårar och ursäkter, och höll sig hos den skälvande modern i hopp om en förklaring. En förklaring som aldrig kom. Vid en ålder av två år (irl-år, inte ”Numooi-år”) fick Wendez sin första levande syster och två nya bröder. Men även deras liv slutade i faderns käftar. Den kvällen grät Daton mer än han brukade när Wendez fann honom, och han hade betydligt mer än de tre valparna att be om ursäkt för. Men Wendez förstod inte. Vad menade han med att Hiena var borta? Varför var hon borta? Den skräck som grävde sig in i valpens bröst övergick i Dénas hat. För första gången blev varmluften till eld, när Déna kastade sig mot den fader Wendez älskade så högt. Så snart tillfälle gavs sprang sedan Déna. Hon sprang så fort benen bar för att komma så långt bort som möjligt.



Vad som hände den natten gick för Wendez förlorat. När hon återvände till medvetande, flera veckor senare, befann hon sig på en plats helt olik den varma slätt hon vuxit upp på. Rädd, liten och ensam i världen betraktade hon för första gången granar. Frusen och med gråten i halsen blev ensamheten överväldigande. Hon stängde in sig i sig själv, låtsades vara en annan, någon som inte var rädd. För det var en annan varg som upplevde detta. Nolee – en äldre hane – kunde stänga ute känslorna. Han var inte rädd och inte liten. Han kände inte ensamhet. Som Nolee vandrade Wendez åt sydöst. Det var en lång, hård vandring innan hon tvingades stanna upp. Hon hade nått bergen. I snigeltakt kom Nolee – trött och utmärglad – över bergen, och ett år senare vaknade Wendez i Numooris karga, nordligare del. Ledsen och fast besluten att aldrig känna den sorg hon nu kände valde den unga tiken att hennes liv inte skulle vara sorgligt. Hon skapade sig en identitet som var glad, lynnig och tog livet med en klackspark.

Den identiteten kallade hon Cuywendz, och med Cuywendz började hennes liv på nytt.

Fysik
Cuywendz är en Kalak, eller Manvarg (Chrysocyon brachyurus). Hon har en slank kropp, med långa, tunna ben och relativt kort bål och svans. Hon är 75cm hög över manken och väger 23kg. Hennes ansikte är smalt, med mörka, varma ögon. Öronen är väldigt stora och satta högt på huvudet. De kan rotera i de flesta vinklar och har väldigt god hörsel för att kunna lyssna efter byten som gömmer sig i högt gräs och under marken. Tassarna är små och har tår som kan spreta bredare än en vargs för att tillåta henne att gå på sankmark. Pälsen är medel till lång, och extra lång över nacke och rygg där pälsen i vanliga fall ligger ner, men kan resas för att få henne att se större ut. Hon har väldigt lite underull, vilket gör att hon inte överhettas i varma klimat, men fryser lättare än många andra. Hon är rödbrun till färgen, med inslag av vitt/créme i öronen, på hakan, halsen och svansen, och svart i ansiktet, på öronen, i nacken, över skuldrorna och på benen. Nos, trampdynor och klor är mörka.

Hennes långa ben tillåter henne att springa väldigt fort, trots att hon sällan når sin fulla hastighet. När hon vandrar är det ofta i passgång, där båda benen på ena sidan av kroppen rör sig samtidigt.

Personlighet och Mentalitet
Cuywendz lider av DID (Dissociativ identitetsstörning - personlighetsklyvning). Hon har sammanlagt sju olika identiteter, med olika namn, mental ålder och kön. De visar sig oftast när någonting i manvargens vardag ställer till problem, om hon tvingas genomgå en stressig eller påfrestande situation eller ett nytt trauma. Några av personligheterna har, med hjälp av Cuywendz vänner, lärt sig att de delar kropp med andra. Detta leder långsamt till att fler av identiteterna börjar dela minnen och upplevelser, även om en del av dem ännu är helt inneslutna i sig själva. De kan inte diskutera med varandra, då inte mer än en individ är vid medvetande och kontroll åt gången.

De sju olika identiteterna är:


 * Cuywendz - Hona - Runt 30-40 - övervägande positiv och nyfiken
 * Wendez - Hona - Valp - lekfull, lättskrämd, nyfiken


 * Déna - Hona - Runt 20-30 - aggressiv och misstroende


 * Keja - Hona - Övre tonår - övervägande pessimistisk


 * Sefran - Hane - Runt 40-50 - rädd, "hoppig"


 * Nolee - Hane - Runt 20-25 - känslolös, arrogant


 * Yokel - Hane - Runt 15 - ångestfull, paranoid-schizofren


 * Cuywendz minns sällan vad som skett i dissociativt tillstånd. Den här personligheten är den mest dominanta, och är den som oftast framträder hos manvargen. Denna personlighets ålder stämmer bäst överrens med kroppens ålder. Cuywendz röst låter som en mörk kvinnas djupa stämma och är kroppens "originalröst". Hon har även en något "mörk" accent.
 * Wendez är kroppens originalidentitet, den identitet som manvargen föddes till. Hon är den enda som minns hela barndomen i detalj. Hon beter sig som en valp, är ofta glad och nyfiken, men blir lätt skrämd och är väldigt godtrogen. Hon minns glimtar av flera av de andra identiteternas minnen. Wendez talar med en ljusare, barnsligare röst.
 * Déna minns inte mer än det hon själv upplevt, annat än små glimtar av Cuywendz minnen. Hon har minnen från barndomen i form av undantryckt ilska och hat. Hon litar ytterst sällan på någon, och lyssnar näst intill aldrig på reson. Hon drar sig inte för att attackera. Den här personligheten känner inte sina fysiska gränser och skulle mycket väl kunna ha ihjäl sig själv genom att använda för mycket kraft. Dénas röst är något gnälligare en Cuywendz och hon talar snabbare och med rappare ton.
 * Keja delar minnen med Cuywendz, medan det andra medvetandet endast minns glimtar av det Keja minns. Hon är en pessimistisk identitet som ofta känner sig melankolisk och deprimerad. Hon talar med något djupare röst än Cuywendz och låter melankolisk i allt hon säger.
 * Sefran minns likt Keja stora delar av det Cuywendz upplevt. Han är ofta nervös och väldigt lättskrämd. Han har en förvånansvärt ljus röst och talar med "brittisk" brytning när han talar nordspråk (svenska), och är den enda av delidentiteterna som talar flytande nimorian (engelska).
 * Nolee är den minst framträdande personligheten hos Cuywendz. Han bryr sig sällan och är likgiltig till det mesta. Han äger endast sina egna minnen, och bryr sig föga om sådant som "att minnas", utan anser att man borde leva i nuet. Han använder samma djupa stämma som Cuywendz, men talar med en strävare ton utan några antydningar till vare sig känslor eller dialekt.
 * Yokel är också en mindre framträdande delidentitet, men när han visar sig är det tydligt. Manvargen får plötsliga paranoid-schizofrena upplevelser; påstår sig vara förföljd av fadern och säger sig höra moderns röst. Han delar till viss del minnen med Cuywendz och Wendez. När Yokel talar är det med en gnällig, ångestfylld ton som inte matchar den djupa rösten.

Snabbhet
Förmågan att röra sig extra snabbt är ingen Cuywendz själv ser som en kraft. Snabbheten är dock en utav hennes krafter, och med hjälp av kraft lagrad i kroppen kan hon nå högre hastigheter än de flesta i raka lopp. De långa benen ger henne hög hastighet även utan kraften, och det är sällan hon använder den över huvud taget. För kortare sträckor, och då oftast i dissociativt tillstånd, kan Cuywendz med hjälp av kraften färdas över öppen mark lika hastigt som en falk kan dyka. Snabbheten ger henne även hastigare reflexer, och gör henne till en snabb stridare. Det är dock sällan Cuywendz strider - utan det är då antagligen en av de andra delidentiteterna.

Eld
Elden är den kraft Cuywendz bemästrar bäst utav de två. De olika identiteterna är dock olika bra på att hantera elden. Med elden kan de bland annat; (*Dessa förmågor tar hon själv skada av i mer eller mindre mån, beroende på hur het elden är och hur mycket eld som används.)
 * Värma sin egen kropp, såväl hela som bitvis.
 * Kan vid beröring värma en annans kropp.
 * Värma upp luften i omgivningen. Kan runtom sig själv hetta upp den tills den dansar.
 * Skapa och styra flammor och lågor av eld, såväl små som stora.
 * Skapa gnistor.
 * Få det att välla fram eld ur mun och nos - få glödheta tänder. *
 * Sätta eld på sina egna tassar och få glödheta trampdynor/klor. *
 * Sätta eld på sig själv. *



Släkt och Familj

 * Hiena och Daton "Jag minns er inte, mor och far. Hur mycket jag än försöker kan jag inte få fram ens en bild av er. Men jag saknar minnena av er båda, så mycket."
 * Bivlinde - Partner  "Jag kan inte sluta le i din närhet. Tack för att du finns."
 * Nimbus - F.D. Partner "Jag kommer alltid att minnas dig. Jag önskar att valparna hade fått se vilken hjälte du var."
 * Kian "Det glädjer mig att se att du är hel och hållen, och att du mår bra, min son. Jag älskar dig."
 * Kanto "Jag saknar dig vännen, och hoppas att din färd varit säker och att vi möts snart. Jag älskar dig, min son."
 * Kilah "Jag hoppas att din resa är trygg och att du mår bra och är lycklig. Jag saknar dig, min dotter. Jag älskar dig och hoppas att vi snart ses igen."


 * Önja "Välkommen till livet."
 * Öfrin "Välkommen till livet."
 * Ökker "Välkommen till livet."
 * Öhld "Välkommen till livet."
 * Vilda "Vet att du är precis lika mycket värd."

Vänner

 * Bianca "Jag värderar dig högt min vän! Jag hoppas att du har det bra i norr, och att du förblir lycklig. Jag kommer tillbaka."
 * Tzigane "Jag är glad för din skull. Förlåt."
 * Faith "Det är synd, att du bär en sådan sorg. Jag är ändå glad att kalla dig vän."
 * Kai "Jag hoppas att våra vägar korsas än en gång. På återseende."

Bekanta

 * Rex
 * Undertaker "Skrämmande, underlig, men vänlig. Förlåt mig för det jag gjorde."
 * Hinata "Lycka till med valparna."
 * Tehhi "Kanske möts vi på andra sidan bergen. Lycka till!"
 * Chaiym "Lycka till på ditt äventyr."

Främlingar

 * Fallulah
 * Avish
 * Demethra
 * Arrow
 * Pyr
 * Kratos
 * Midas Namnlös främling - "En gestalt vid gränsen."
 * Rhavanielle "Jag förstår inte."

Trivia

 * Manvargen (Kalak) tillhör, trots namnet, inte vargsläktet Canis utan placeras som ensam art i släktet Chrysocyon.
 * Som den manvarg hon är har Cuywendz en ganska tydlig odör.
 * Hon är ganska liten för att vara manvarg.
 * Hennes röst är djup och påminner om "en mörk kvinnas stämma".
 * Hon tycker om att jaga kräftor, men äter dem inte. De bits.
 * Hon fick sammanlagt 11 syskon, varav 6 dog av missfall. 7 bröder och 4 systrar.
 * Cuywendz är efternamnet till en av karaktärerna ur MPs' bokprojekt.