Ethanimero

Personlighet
Ethanimero, eller bara Ethan, har väldigt låg självkänsla och förväntar sig alltid det värsta. Han har råkat ut för många tragedier, och har många ärr över kroppen som vittne. Han har lite svårt att lita på andra, och är väldigt beskyddande över de han håller närmast.

Utseende
Ethanimero är en rävlik månvarg, med ett nätt utseende och yvig svans. Han är gråblå till färgen, med mörkare tassar och ljusare ansikte och rygg. Hans måntecken kommer i formen av många vita, små, ojämna fläckar och streck över frambenen, upp över hans bröst, hals och ansikte. Han har mörkt lila ögon.

Krafter
Månkraft Förmågan att samla energi från månens ljus. Blir starkare, snabbare, uthålligare och läker snabbare i direkt månljus.

Teleport Kan teleportera sig från en plats till en annan. Kräver mycket energi.

Historia
Ethan var en av fyra valpar födda av ett syskonpar. Hans första valptid var lycklig, men det ändrades när Mikayo och Mithriles fader, Iwaku, hittade dem. Iwaku mördade sina barn för vad de gjort, men lämnade de inavlade valparna vid liv och föräldralösa. Valparna splittrades snabbt, och Ethan blev ensam. Oförmögen att klara sig på egen hand, och oförmögen att hantera det trauma han varit med om, så magrade valpen snabbt.

Det var av ren tur som Vitae hittade honom. Månvargstiken råkade på den döende valpen i Ötamon, och tog snabbt till sig den som sin egen. Hon närde Ethan tillbaks till hälsan. Minnena av hans tidigare liv var få, och endast närvarande i hans mardrömmar. Som något äldre berättade Vitae för honom att han inte var hennes valp i kött och blod, om hur han de första veckorna efter att hon funnit honom inte gjort mer än gråtit, och ibland sjunkit in i sig själv som om han varit en helt annan person. Men hon hade fött honom, skyddat honom, älskat honom, och vad hon än sade så var det hon som alltid skulle vara hans mamma.

Ethan träffade Ajani i ötamon, och de blev snabbt vänner. Vänskapen utvecklades till kärlek, och det dröjde inte länge förrän paret planerade valpar tillsammans. Innan valparna fötts så attackerades Ajani av en främmande vren. Attacken kom oprovocerat, och det var tur att Ethan befunnit sig i närheten. Striden blev blodig och svår, men i slutändan var Ethan segraren. Hans och Ajanis skador var svåra, och de skulle inte klara att gå långt på brutna och sargade ben. Han samlade den sista kraft han hade kvar och lyckades precis teleportera både sig själv och Ajani till hans moders lya, där Vitae chockat mötte dem.

Kort efter att Ajani fött deras valpar — fyra, friska, underbara valpar — så försvann hon. När hon inte återvände under dagen så gick Etahn för att leta efter henne. Vad han hittade var hennes döda kropp. Han var ensam igen, den här gången med fyra valpar han inte kunde ta hand om på egen hand. Det var redan samma kväll som hans mardröm kom för att rädda honom. Han kände inte den mörka vargen, men doften triggade gamla minnen av blod och ond bråd död. Iwaku var imponerad av att Ethan kom ihåg honom, när Ethan svor åt honom genom blottade tänder.

Iwaku berättade om Ethans familj — hans gamla familj — och varför han mördat hans föräldrar. Han berättade om en flock, och förklarade för Ethan att han behövde följa med Iwaku till den. Ethan skulle inte överleva på egen hand. Hans valpar skulle inte överleva. Han hade inget annat val än att följa med Iwaku till Draugai.

Ethan fick se sina döttrar växa upp i Draugai. Formade efter flockens mål och seder, istället för hans egna. Han var tacksam för att de levde, och hade fått en chans till livet. Men han hörde inte hemma där. Ajani, eller minnena av henne, hemsökte honom dag som natt. Han såg henne i döttrarna, sina älskade barn som han skulle ge allt för att skydda. Som han redan hade gett allt för att skydda. Det var med stor sorg som han samlade dem runt sig, och förkunnade att han tänkte återvända till Ötamon. Endast Alinan följde med honom därifrån.

Han återvände till Ötamon, och sökte sig till Måntemplet, där vargar som honom funnit hem och gemenskap. Äntligen, efter ett liv av sorg, så fann han sin plats som lärling i templet. Han var accepterad där. Där fanns vänner. När Måntemplet attackerades så klarade han sig mirakulöst levande ur kaoset. Trots de stora förlusterna så var uppenbarelsen av Duraneir en enorm tröst, för såväl honom som de andra månvargarna. Idag är Ethan en del av de som kämpar för att återuppbygga templet igen.

Relationer
Familj
 * † Mithrile - Far - Jag har alltid älskat er, Förlåt mig - R.I.P
 * † Mikayo - Mor - Jag älskar dig än, Du fattas mig - R.I.P
 * † Ephestherian - Bror - Jag känner inte dig, förlåt
 * Ethiezhte - Syster - Du sprang?
 * Eirocalyphtica - Syster - Jag hade glömt dig, förlåt mig


 * Vitae (npc) - Adoptivmor - Jag älskar dig, du kommer alltid vara min mamma
 * † Ajani - Kärlek - Du var mitt ljus och du har lämnat mig i mörker
 * Ajodelle - Dotter - Mina sista ljus i livet, allt jag är, är ert
 * Atheala - Dotter - Mina sista ljus i livet, allt jag är, är ert
 * Alinan - Dotter - Mina sista ljus i livet, allt jag är, är ert
 * Ephie - Dotter - Mina sista ljus i livet, allt jag är, är ert

Draugai
 * Iwaku - Farfar/Morfar, Ledare - Jag vet inte längre, men det är inte respekt som fick mig att följa dig, eller tillit, det var mina Döttrar.
 * Bushi - Tack, för all hjälp, även om jag inte till fullo litar på er.
 * Labonita
 * Nagini
 * Xerxes
 * Mika

Andra
 * Hurao - Främling - Endast en doft i vinden - minns inte
 * Azelah - Främling - ifrån en annan tid - minns inte
 * Angelus - Främling - Varför dödade du mig bara inte? - minns inte
 * Asami - Bekant - En ängel i mina drömmar, tack
 * Scylla
 * Banshrae (npc) - Främling - Det finns inga ord för hatet som brinner i mina ådror för dig, du dog av mina käftar, må du evigt ruttna i Chaibos hålor och aldrig finna frid.

Trivia

 * Skruk hade velat ha en valp ur den här kullen, men hade inte fått någon. Så när Ethan adopterades bort så tog han gladeligen emot karaktären.
 * Ethan har en personlikhetsklyvning, efter sitt trauma som valp.
 * Ethan blev en NPC i Måntemplet innan det raserades.