Maji Lily

Personlighet
Snäll och väldigt lojal. Ogillar ensamhet.

Utseende
En helt vanlig gråvarg med viltfärgad päls.

Krafter
Blodbändning Förmågan att styra sitt eget blod. Hon kan exempelvis dra ut en del av sitt eget blod ur kroppen för att avfyra det som projektiler. Hon har dock inte obegränsat med blod, och kan inte heller kontrollera någon annans blod än sitt eget.

Historia
Maji Lilys mor hittade en flock i Kaiwood efter att hon blivit skadad och övergiven av Majis fader. Hon hade fyra valpar med sig, inte mer än några veckor gamla, och väldigt kort efter att hon funnit flocken så avled hon. Tre av valparna klarade sig inte utan modern, trots att flocken tog emot dem. Endast Maji överlevde.

Flocken lärde Maji hur man överlevde i skogen, och hon lärde sig att man alltid var starkare i grupp. Flocken blev hennes familj, och hon ville leva med och skydda dem för alltid. Dagen hon blivit gammal nog att få delta i flockens jaktlag som en medlem, inte bara en lärling som riskerade att förstöra för de andra, var en stor dag för henne. Äntligen sågs hon som vuxen. Det skulle ha varit en lycklig dag, men tyvärr blev det inte så.

Jaktlaget hade precis funnit ett byte när de hörde ylanden på håll. Det var ledarens röst, men det var inte en kallelse, utan ett varnande yl. Ett som sade "Fiende. Fly". Ett sådant yl kunde inte handla om vilken typ av fiende som helst, utan det måste varit ett mäktigt hot för att få ledaren att säga åt dem alla att fly. Större delen av jaktlaget lydde ledarens varning och gav sig av bort från reviret. Endast Maji och en av hennes flockbröder stannade. Han försökte övertyga henne om att också ge sig av, men hon vägrade. Hon ville inte låta flocken sluta såhär.

Istället för att fly sprang Maji Lily tillbaks mot revirets lyor, där ledarens yl hörts från. När hon kom närmre hörde hon fler ylande röster och plågade rop, blandat med en främlings skratt. Maji längde på stegen, skyndade så fort att hennes muskler protesterade. När hon väl nådde fram hade en obehaglig tystnad lagt sig över platsen, och doften av blod slog emot henne. Hon smög den sista biten fram till gläntan som var revirets mitt. När hon kom fram möttes hon av en fasansfull syn.

Kropparna av hennes döda vänner låg spridda över gläntan, och där låg blod överallt. Det såg ut som om en orkan av tänder och klor dragit fram och slungat dem åt alla håll. Vem kunde ha gjort något sånthär? Flojårets valpar låg bredvid flockens betahona, och betahanen låg inte långt därifrån. Ledarparet låg döda bredvid varandra, och det såg ut som om hanen försökt skydda honan in i det sista. Maji kämpade mot den stela rädslan i sina ben när hon sakta gick in i gläntan för att försöka se om någon fortfarande var vid liv. Alla luktade av död.

En morrning bakom henne fick henne att stelna till och vända sig om. Där, framför henne, stod en stor svart varg med blod droppande från sina kraftiga käkar. Han verkade först ha varit på väg att attackera henne, men något fick honom att stanna. Någonting fick honom att se nöjd ut, och han talade till henne: "Du bär på något helt underbart inom dig... jag trodde att jag var den enda men jag verkar ha haft fel..."

Maji förstod inte. Vad menade han? Hur kunde han säga något sådant om henne? Vem var han ens, som gick runt och mördade andra vargar och njöt av det? Hon morrade till svar: "Vad får dig att tro att jag någonsin skulle vilja bli som dig!"

Hanen såg ut att skratta inombords: "Du kan inte precis säga så mycket om det, du har det i generna och förr eller senare kommer du att upptäcka det och förstå vad jag menar." Hans ord gjorde Maji rasande. Hon ville flyga på honom, men skillnaden i storlek och erfarenhet var för stor. Hon skulle aldrig ha vunnit. Hanen fortsatte: "Din mor råkar inte ha haft ett ärr över ena örat?"

Maji stelnade till vid hans ord. Hur kunde han veta det? Hennes minnen av modern var väldigt svaga, men hon mindes ärret. "Hur vet du det? Svara mig!"

Hanen njöt uppenbart av övertaget han hade i situationen. "Det kanske är för att jag är din far." Orden fick det att kännas som att Majis liv föll i tusen bitar. Hennes far? Han kunde inte vara det. Det var bara något han hittade på för att få henne att lida. Hanen skrattade: "Du får tro som du vill, men jag vet sanningen. Låt mig förvarna dig, ditt liv kommer innehålla en hel del blod och ensamhet!"

Maji såg honom vända sig om och försvinna från platsen. Ensamheten, sorgen och ilskan kändes som djupa klor i hennes hjärta. Hon var inte hans dotter. Hon vägrade vara hans dotter, och vägrade bli som honom. En mordisk främling.

Hon kunde inte stanna i skogen. Maji gav sig ut i Numoori, med löftet till sig själv att hon aldrig skulle bli som den främmande hanen. Hon skulle finna en ny flock att kalla hem och familj, och hon skulle skydda den med sitt liv om så krävdes.

Relationer

 * Black