Månvarg

Månvargen är en sällsam ras med ett religiöst ursprung. För många århundraden sedan fick en grupp gråvargar en välsignelse från månguden Duraneir, för deras inre ljus och starka tro. De gavs månens kraft, och blev märkta av månen själv med skinande tecken; en så kallad måntatuering. Dagens sanna månvargar härstammar alla från de första månvargarna. De är i grunden vanliga gråvargar, men kännetecknas av den lysande måntatueringen de har på kroppen. En varg av blandad härkomst kan fortfarande födas som en sann månvarg om en av dess föräldrar också har en måntatuering. Månvargar äger även den sällsynta blodsätten månkraft, vilken låter dem samla och använda sig av månens energi. En sann månvarg med månkraft kan endast nå sin fulla styrka om den är godhjärtad och använder kraften osjälviskt. En ondsint månvarg förlorar styrka i sin kraft, och om en månvarg fylls av mycket inre mörker förlorar den även sin måntatuering.

Storlek
Månvargen är en medelstor ras, med ett storleksspann mellan 50cm och 80cm i manke. Vikten ligger vanligen mellan 30-50kg.



Utseende
Månvargen är i grunden en gråvarg, men som härstammar från den ätt vargar som en gång i tiden märktes av månguden Duraneir. Månvargar har därför ett karaktäristiskt skinande tecken — en så kallad måntatuering — någonstans på kroppen. Måntatueringen varierar mycket i form och storlek från individ till individ, och skiner med någon av månens färger.

Fysiska nackdelar
Eftersom att månvargen i grunden är en gråvarg, så är den fysiskt ett neutralt mellanting; varken jättestor och stark som vissa raser, eller jättesnabb och smidig som andra. Det lysande tecknet kan göra det svårare för månvargen att gömma sig eller smyga på andra vargar eller djur, beroende på hur stort tecknet är och var på kroppen det är placerat.

Mentalitet
En sann månvarg är oftast empatisk och osjälvisk. De ses gärna som rättvisa och kloka. Månvargar är oftast religiösa, med stark tro till månguden Duraneir.

Krafter
Månvargen äger den sällsamma blodsätten månkraft, vilket tillåter dem att samla och använda sig av månens energi. Månvargar har sällan till aldrig någon annan kraft om de inte är korsningar.

Blodsätt:
 * Månkraft

Kan inte få:
 * Övriga blodsätter

De första månvargarna
Historien om hur månvargarna fick sina måntatueringar är väldigt gammal, och har varierat mycket under de gångna millennierna. Det sägs att det för länge sedan levde en liten flock gråvargar med ett vilset förflutet. De hade glömt sin plats och sin historia, och sökte desperat efter en mening och ett syfte. Trots deras vilsenhet så var deras själar rena och hjärtan starka med en längtan att få göra rätt.

Av en slump hade en ängel gått vilse och hamnat på jorden. Hon behövde hjälp, och råkade finna den lilla flocken. Ivriga att få höra berättelser om Gudar och religion så hjälpte de ängeln att hitta hem. Ängeln berättade om flocken för Gudarna när hon återvände, om deras iver, längtan och rena hjärtan. Duraneir såg detta och ville ta vara på och belöna dem för deras godhet. Han steg ner och talade till flocken, och skänkte dem en del av sin kraft i utbyte mot löftet att de skulle hålla kvar vid sin väg, hålla sina ord och själar rena, kämpa för rättvisan och ta hand om de sina och andra. Som bevis på att han skulle ge dem en del av sin styrka så blev alla vargarna i flocken märkta med varsitt skinande tecken, och endast de månvargar som fortfarande håller kvar vid löftet till Duraneir bär idag månens märke. Sedan dess har Duraneirs månvargar vandrat i Numoori, sägs det.

Måntemplet
Under den senaste generationen i månvargarnas historia kom dagens spridda månvargar att samlas i Ötamon, där ett gemensamt tempel grundades i Duraneirs ära, lett av ärkeprästinnan Mivria. Måntemplet blev en central plats för månvargarna, där tidigare spridd kunskap kunde föras samman och månvargarna gemensamt kunde utöva sin tro och kultur. Måntemplet blev även en plats dit vargar av annan härkomst kunde ta del av månvargarnas kunskap och religion, och de kom att knyta goda kontakter med flera närliggande flockar.

Några år efter grundandet av Måntemplet så attackerades det av en grupp fanatiker, vilka mördade många av månvargarna och brände templet i tron att månvargarna dyrkade en falsk gud. När Duraneir uppenbarade sig över det fallna templet bringade Guden hoppet åter till sina troende, och var ett tydligt bevis på att deras böner besvarats. Månvargarna må ha tvingats fly, men de överlevande var stärkta i sin tro. Dagens månvargar har, trots motgångar, återvänt till Ötamon och påbörjat resandet av ett nytt tempel, där de kan fortsätta att utöva sin kultur och sprida sina lärdomar.

Kultur
De sanna månvargarna, som bär en skinande måntatuering, har en starkt religiös kultur byggd på deras tro på Gudarna. De är vanligen väldigt religiösa och spirituella, vilket hänger ihop med deras närhet till månen. Förutom att de tillber de vanliga gudarna så ligger deras största tro till Duraneir, Månguden, vilken ofta ses som mindre viktig av andra raser.

Mer kommer...

Språket Lucarni
Lucarni är ett språk som brukar kallas månvargens språk eller månvargska. Det är ett språk som gavs till månvargarna från månguden Duraneir för att de skulle kunna tala och lyssna till guden för att höra dennes vilja. Månvargarna tog till sig språket och vårdade det med vördnad, för de såg de som ett heligt språk. På Lucarni kallas månen för Neisi. Månvargarna tror att månen innehåller Duraneirs själ, vilken de tillber. Månvargarna kallar sig själva för "Kia li Neisi", vilket kan översättas till "Månens barn". Månvarg på Lucarni heter "Kaufurneisi".

Månvargar utan måntatueringar
Den "sanna" månvargen är en varg som äger den karaktärristiska måntatueringen som tecken på sitt band till Månguden Duraneir. Där finns dock en annan variant av månvarg. Denna variant av månvarg kommer från den sanna månvargen, men har förlorat sitt skinande tecken då den på ett eller annat vis har förlorat sin tro och sin godhet. Dessa är ofta vargar födda med ett måntecken, men vars tecken slockar och försvinner då vargen förlorar sitt inre ljus. Månvargar som blivit mörkervargar kan ses som den andra sortens månvarg, då de fortfarande kan ha blodsätten månkraft, men förlorar sitt tecken och försvagas i sin kraft då de förlorar sitt band till månen.