Sandvarg

Sammanfattning
Två ökenlevande raser som till utseende och kroppsbyggnad för utomstående vargar är i princip identiska. De har en tät, kort päls som är anpassad för öknens heta dagar och kalla nätter. Deras fällar är alltid på den ljusare färgskalan, oftast i sandfärgade nyanser med inslag av vitt och gult. Öken- och sandvargar blir aldrig svarta. De har seniga kroppar, långa ben och stora värmeavledande öron. Många ser dem som en och samma ras, men för en öken- eller sandvarg ses detta oftast som en fruktansvärd förolämpning. De båda raserna härstammar från samma bakgrund, men har på grund av sin gemensamma historia kommit att bli bittra fiender.

Det är två seglivade och uthålliga raser, som tål solens hetta väldigt bra. De klarar sig längre utan vatten än andra raser, och är goda överlevare i öknens hårda, ogästvänliga klimat.

Skillnaden mellan de båda raserna är deras ögonfärg och anlag för särskilda krafter. Ökenvargar har alltid blå, oftast ljusa ögon, medan sandvargars ögon går i gula kulörer. Ökenvargarna har lättare att få vindkrafter, medan sandvargarna ofta får jordrelaterade krafter. Båda raserna har anlag för sand och eldkrafter, och delar den gemensamma blodsätten glas.

Gemensamma drag
De är ökenlevande vargar, anpassade för oerhört varma dagar och mycket svala nätter. Pälsen är tjock, men kort, och alltid på den ljusare färgskalan: både för att inte lida av värmeslag i solen med en mörk fäll, och för att kunna smälta in i sanddynor och torr mark.

Raserna har även ganska stora öron, som fungerar som värmeavledare. De är också seniga, och i lag väldigt seglivade. Till storleken är de ofta små, men kan verka något högre på grund av deras proportionsmässigt långa ben.

Båda raserna är extremt uthålliga. De tål solens hetta mycket bra och klarar sig längre från törst och uttorkning än vanliga vargar.

Ökenvargen
Ökenvargar är sagda att bara ha ögon i blå nyanser, där ljusblå är den vanligaste.

Sandvargen
Deras ögon bär bara gula kulörer, som kan gå från orangeartat till nästan grönt. Sandgult är det vanligaste.

Mentalitet
Båda raser är i gunden överlevare, men utöver ett delat hat gentemot varandra så är väldigt mycket inviduellt. Vissa är ensamvargar, och andra tyr sig bara till sin födelseflock, och den tredje kanske är äventyrlig och bara trogen gudarna.

Påstår någon att de två raserna är en och samma, ses detta som en ytterst grov förolämpning. Att beblanda sig med den andra rasen är också sett som ett svikande mot flock och frände, och i vissa flockar kan den som föddes med fel ögonfärg lida i stor grad, då det implicerar att någon haft ett förbjudet umgänge med en fiende - och därmed är en förrädare.

Krafter
Sand- och Ökenvarg har en gemensam blodsätt - Glaskraften. Denna kraft finns bara i dessa vargar, eller vargar som härstammar från sand- eller ökenvargar.

Båda raser kan få hetta, och i ovanligare fall eld. Båda raser har även anlag för sand, även om det bara är sandvargarna som ser på elementet med stolthet. Ökenvargarna har lättare för att få vindkrafter, till skillnad från sin syskonras, där istället jord och olika mineraler förekommer.

Olja är en ovanlig, men existerande, kraft bland båda raser.

Kultur
Kommer

Den långlivade konflikten: Flockarna Sahra och Ramil
De båda raserna härstammar från samma bakgrund och är i botten väldigt nära besläktade. Under en lång tid såg de sig själva till och med som en samma ras, men efter en tid kom vissa drag att definiera dem och skilja dem åt. En del kallade sig ökenvargar, och andra sig för sandvargar, beroende på vart de levde rent geografiskt. Mindre genetiska skillnader kom sen att definiera raserna från varandra som vissa krafter och ögonfärgerna, som gjorde att de själva kunde avgöra vilken klan de tillhörde.

I tidig modern tid uppstod en konflikt mellan de två största intilliggande flockarna, Sahra och Ramil. I svåra tider av torka blev alla källor till vatten dyrbara, och en av de största mest pålitliga källorna var en som de båda flockarna vid den tiden delade. Det blev konkurrens, hårda ord och regler kring hur källan skulle användas, men konflikten utbröt ändå. Törsten gjorde dem paranoida, och de tolkade varje steg och ord som ett möjligt hot och förräderi. Tidigare hade filosofin lytt att samarbete gjorde klanerna starka tillsammans, men när det handlade om direkt överlevnad tog instinkterna över, och vänskapen blev lätt att byta bort för att säkra sin egna familjs framtid. Det går än i idag inte att urskilja vems fel detta var, utan alla inblandade kan pekas ut som skyldiga när den törstiga desperationen drabbade dem. Efter denna konflikt blev det en hårdare mentalitet i den en gång så fredliga öknen - De starka släcker sin törst medan den svage tittar på tills den förgås.

Konflikten blev aldrig löst, och trots en tidigare lång historia av vänskap och samarbete, återstår än idag ett djupt sittande hat och avsky. Man håller hårt i sitt, och delar ogärna med sig, för man vet att en dag kan det vara skillnad på liv eller död, och detta tankesätt har medfört att det är i stort sett omöjligt att överleva flocklös i öknen, för det är svårt att få hjälp när man är i nöd. Det är okänt om dagens levande individer känner till den ursprungliga konflikten, men det är tydligt att händelsen har påverkat hur öken- och sandvargarna lever och är idag. Det konkurrerande fiendeskapet och kampen mellan vattenhål och jaktmarker pågår än, även om de gamla flockarna inte är lika stora som förr.