Zayev

Personlighet
Som ung var Zayev en stel och allvarlig individ, som sällan släppte ner garden och lät andra komma honom nära. Han hade svårt, och har fortfarande ibland, att släppa in folk i sitt hjärta eftersom att han är otroligt rädd för att förlora dem igen. Men när han mötte Azazel så förändrades mycket.

Zayev är en målmedveten, men välmenande individ. Han har ett mjukt och vänskapligt sätt, kan vara ganska lekfull, och skojar gärna med de han håller nära. Inför främlingar återvänder dock en del av hans gamla stelhet, till stor del för att han anser att det är viktigt att göra ett gott första intryck. Han ställer väldigt höga krav på sig själv, och jobbar hårt för att uppnå sina mål.

Zayev har också en ganska kort stubin. Han har lätt för att brusa upp, och går gärna ifrån situationen för att undvika att bli riktigt arg.

Utseende
Zayev är både hög, bred, och väldigt björnlik, men med sträv blå päls. Hans päls är tät, vilket låter honom vistas även i kallare temperaturer som kortpälsade hellhounds inte skulle klara. Trots detta så tål han kyla sämre än vad man först skulle kunna tro. Zayev har en vargs tänder, sånär som på två stora betar i underkäke som kan liknas vid de hos ett vildsvin.

Hans ansikte är svårt ärrat, främst märkbart på högra sidan, som kläs av ett stort brännmärke. Tunn, vit päls växer fläckvis över ärret där brännskadan inte varit lika svår. Han har även en samling ärr efter klor, som sträcker sig från ansiktets övre vänstra sida, ner till dess lägre högra sida. Ärren är placerade på ett vis som får honom att se nästan konstant arg ut. I ansiktet hade Zayev tidigare även fyra rödorangea ögon, där det ena paret satt ovanför det andra. Han förlorade dock synen till en giftvarg som frätte ut dem ur hans huvud, och Zayev är nuförtiden helt blind.

Krafter
Ljud Zayevs huvudsakliga kraft är förmågan att skapa och kontrollera ljudvågor. När han var liten så hjälpte hans mor honom att hålla ljud runt honom på en lagom nivå när han av misstag använde kraften. Han har under de många åren därefter lärt sig mycket, särskilt under den tid han spenderade i Jägarna. Med kraften kan han:
 * Höja och sänka ljud runtom sig själv, eller för en specifik individ i hans närhet.
 * "Kasta" ljud eller sin röst så att det låter som att ljudet kommer från en annan riktning.
 * Tala utan att röra på munnen. Ett coolt partytrick.
 * Härma ljud och röster. Coolt partytrick #2.
 * Skapa plötsliga höga ljud för att skrämmas, eller som gör ont i öronen.
 * Rubba andras förmåga att tala, eller förstå tal, med hjälp av ljudvågor.
 * Med ljudvågor orsaka illamående eller yrsel.
 * Påverka inre organ med ljudvågor, och exempelvis påverka andras andning.
 * Förstöra saker med hjälp av ljudvågor.

Raseri Raseri är en kraft som det tagit lång tid för Zayev att inse att han har. När han blir riktigt arg så är det som att allt svartnar för hans ögon, och han tappar kontrollen. På grund av att han råkat skada vargar, och råkat döda under raseriets påverkan, så försöker han att hålla sig lugn, och jobbar på att hantera sin ilska.

Barndom
Zayevs uppväxt vad en ensam sådan. Han och hans mycket mindre storebror, Danartho, föddes i en väl omhändertagen lya i Höstskogen, men endast några dagar efter födseln förlorade deras föräldrar sin förstfödde. Mordolgar och Titania sörjde hans bortgång och blev än försiktigare med den son de hade kvar. De höll ständigt ett vakande öga på honom och gjorde snabbt småsaker stora. Framför allt då han blev äldre och stor nog att lämna lyans trygga vrå.

Zayev var en lekfull valp, ständigt nyfiken på sin omgivning, men hade trots det sällan någon jämngammal att leka med. På grund av sitt annorlunda utseende undvek andra valpar och deras föräldrar familjen så gott de kunde. Inte ens Titanias egen familj gjorde några försök att lära känna dem, vilket ledde till att hennes son endast kände dem vid namn. Men det var ingenting som bekymrade honom allt för mycket; han hade sina föräldrar att leka och umgås med. Framför allt sin mor. Hon gjorde allt för honom och han älskade henne högt.

Redan i tidig ålder stod det klart för föräldrarna att deras son hade ärvt Titanias ljudkrafter. Hon gjorde allt hennes egna föräldrar gjort för henne då hon var valp för att skona hans hörsel. Vad de dock inte visste var att skadan redan var skedd. Zayev föddes med nedsatt hörsel, någonting han aldrig varit medveten om då han alltid instinktivt använt sin ljudkraft för att höra normalt.

Zayev såg upp till sn far med nästan idoldyrkan. Mordolgar var stark, intelligent, disciplinerad och rättvis. Det var en sådan individ Zayev ville bli när han själv blev vuxen. Mordolgar var också väldigt björnlik i sitt utseende, och ju äldre Zayev blev, desto mer lik sin far blev han. Tyvärr ledde det till att de jämngamla ofta retade honom och kastade glåpord efter honom, då de tyckte att han såg konstig ut. Zayev tog lätt åt sig av glåporden, och brusade lätt upp sig. Han hamnade därför ofta i bråk med andra. Hans mor gjorde allt hon kunde för att hjälpa honom, men hans far såg endast på honom med besvikelse. Mordolgar menade att han behövde lära sig att kontrollera sin ilska, och Zayev kämpade verkligen för att göra det.

När Zayev ännu var en valp så uppstod hans rädsla för åska. Tillsammans med sin mor fortsatte han att öva på och utveckla sin ljudkraft, och till slut kunde han använda den utan att göra sig själv allt för illa. Men ibland tappade han fortfarande kontrollen över den. När ett stort åskoväder drog in över Hösgskogen så råkade Zayev förstärka den redan mäktigt högljudda åskan, och ljudet smärtade honom något otroligt. Ljudet var högre än något han någonsin upplevt, och det fick hela hans kropp att skaka medan han skrek av smärta. Titania var snabbt vid hans sida, och använde sin egen kraft för att dämpa alla ljud runt dem, medan hon sjöng lugnande för sin son.

Flykt
I Zayevs tonår hände sedan det som han skulle komma att ångra i resten av sitt liv. Trots att Zayev tränat på att inte låta sin ilska ta över, så blev glåporden och hånen en dag för mycket. Någonting inom honom brast. Med ett ilsket vrål kastade han sig över sina mobbare. Utav de tre som befann sig i närheten så skadade han två allvarligt, och tog den tredjes liv. Det som hindrade honom från att dräpa även de andra två var hans mor. Titania hade sett vad som hände, och hade skyndat till platsen för att försöka stoppa sin son, endast för att råka hamna i vägen för hans raseri. När Zayevs medvetande slutligen återvände så andades han häftigt. Hans mun var fylld med smaken av blod, och han kunde höra det bekanta, dova morrandet från sin far. När han lyckades fokusera sin suddiga blick på Mordolgar, så såg han fadern stå beskyddande över Titanias livlösa kropp. Det tog Zayev en kort stund att förstå vad det var som hänt, och när verkligheten kom ikapp honom så var det som ett hårt slag som nästan fällde honom till marken. Ånger fyllde honom, och han försökte desperat att be om förlåtelse, men Mordolgar vägrade lyssna. När Zayev inte lämnade platsen så blev den mycket större fadern våldsam, och Zayev tvingades att fly. Förtvivlad och utmattad kollapsade Zayev i Raukakekedjan.

De följande åren levde Zayev som på flykt. Han hade många mardrömmar om vad som skett, och långsamt kunde han börja samla och ordna de fragmenterade minnena för att få en någorlunda klar bild av det han gjort. Rädd för sig själv så tog han avstånd från andra vargar, och stängde in sig i sig själv. Han vågade inte komma någon annan nära, av rädsla att råka skada fler.

Devils
Under sina år av ensamhet så hörde Zayev talas om en flock i öknen vid namn Devils. Ryktena han hörde kallade flocken för öknens djävlar, och någonting med namnet väckte bekanta känslor hos Zayev. Han hade kallats liknande saker förut, och vad passade inte en djävul bättre än att umgås med andra av samma sort? Kanske, kanske, kunde det vara en plats för honom. Efter en tid av övervägande så bestämde han sig för att söka upp flocken.

Zayev mötte Nevada, Devils dåvarande ledare, vilken gick med på att låta Zayev gå med i flocken om han klarade ett inträdesprov. Han skulle ta en annan vargs liv för att visa sin lojalitet, och föra kroppen till Nevada som bevis. Zayev kände tvekan över uppgiften, osäker på om han verkligen skulle lyckas ta en oskyldigs liv enbart för att en annan sagt åt honom att göra det, men han yttrade inte det tvivlet högt. Istället gav han sig av, och återvände senare efter ett avslutat uppdrag. Han kände ingen glädje över det han gjort, men han godkändes av Nevada och blev insläppt i flocken. Han hoppades att han äntligen hittat hem.

Tai
Efter en tid i Devils så träffade Zayev en främmande tik i Döda Skogen. Hon var svag och hungrig, och han hjälpte henne. Hennes namn var Tai, och för Zayevs del var det kärlek vid första ögonkastet. Åtminstone trodde han det. Hon, liksom Devils, var en av de första som inte reagerat negativt på hans utseende eller försökt jaga bort honom. Glädjen han kände över att inte bli bortskjuten, inte ses som något fruktansvärt, fyllde honom med känslor han sällan känt.

Tai blev Zayevs partner, och de fortsatte att träffas i utkanten av Devils revir. Efter ett tag började de prata om valpar, och Zayev önskade inget annat än att få chansen att bilda en egen familj. Men när han gick till Nevada och bad om ledarens välsignelse så gick det snett. Nevada var inte glad över Zayevs relation till en utomstående, och ställde ett krav för att han skulle gå med på deras önskan. Zayev behövde attackera Tai, där och då, för att visa sin lojalitet till flocken. Förvirrad över vad han borde göra så lyssnade Zayev ändå till ledarens ord; något som skulle bli förödande för hans förhållande med Tai. Hon lämnade platsen, och det skulle dröja lång tid innan han träffade henne igen. När han slutligen gjorde det så var de båda medvetna om att kärleken mellan dem falnat. Zayev älskade henne ändå högt som en vän, och trots att de gled isär så var han tacksam över tiden de spenderat tillsammans.

Slaget mot Qu
Tiden i Devils var relativt lugn för Zayev, men det förändrades när det förkunnades att Devils skulle rusta för krig. Zayev hyste inget personligt agg mot fiendeflocken Qu, men Devils var hans familj nu, och han skulle strida för dem. Han var en soldat, och det var hans uppgift att slåss. Flocken vandrade gemensamt till Qus revir, och på den öppna slätten bröt snart striden ut. Devils, mot Qu och den allierade flocken Cierzo. I stridens hetta skyddade Zayev Kione, en av Devils valpar som smugit efter flocken för att också delta trots att han var för ung. Fienden som gett sig på Kione brände Zayev svårt med en eldkraft, men han lyckades få Kione i säkerhet.

Slaget varade i vad som kändes som en evighet, och i slutändan fanns ingen egentlig segrare. Där var stora förluster på alla sidor, från döda fränder, till vargar som svikit sina flockar och vänt dem ryggen i stridens hetta. Nevada, och Qus dåvarande ledare Mivria, enades om en tillfällig vapenvila, och sen var det över. Båda flockarna lämnade platsen för att slicka sina sår.

Zayev var, trots den stora brännskadan som täckte hela högra halvan av hans ansikte, relativt oskadd jämfört med många andra. Tack vare, eller kanske på grund av sin storlek, gavs Zayev uppgiften att bära hem en av Devils svårt skadade medlemmar; fakargen Azazel, som var för tung för någon annan att bära.

Broder
Zayev hade inte pratat särskilt mycket med Azazel förut. Han hade varit med när fakargen fått sitt inträdesprov av Nevada - en lång tid spenderad lidande i en trång bur, utlämnad till öknens obarmhärtighet - men efter det hade Azazel hållit sig på sin egen kant. När Zayev burit honom hela vägen tillbaks till ett vattenhål på reviret efter striden med Qu, så valde han att stanna tillsammans med fakargen medan de båda läkte. Zayev lärde sig att han och Azazel hade mycket gemensamt; från deras annorlunda utseenden, till deras känslor för livet i Devils. En vänskap formades, som med tiden skulle utvecklas till något starkare än så. Två bröder, i allt utom blod.

Sökandet efter Nevada
Efter slaget mot Qu, och en tid att läka, så försvann plötsligt Nevada. Flocken spred sig i sökande efter ledaren, och Zayev fann sig vandra västerut tillsammans med Kione. Med den unga hanen vid sin sida, ännu knappt mer än en valp, så blev Zayevs resa inte särskilt lång, och i Lavaöknen vände de slutligen hemåt igen utan att ha funnit något spår efter den försvunna ledaren. I Lavaöknen så fann Zayev dock någon annan. Han hade tidigare, redan innan slaget mot Qu, råkat på vampyrvargen Locura; ett möte han av ren tur undkom skärrad, men med livet i behåll. Från vampyren hade han dock fått höra att där fanns någon mer i Numoori som likt honom hade många ögon, och i Lavaöknen mötte han henne. Naira; en marulv likt honom själv, men tunn och bräcklig där han var bred och tung. Han önskade att han kunnat stanna hos henne längre, men med Kione väntande så behövde han återvända till Devils. Han lovade henne att han skulle möta upp henne igen så snart han kunde.

Frihet
När Devils återförenades i öknen, och det stod klart att ingen funnit ens ett spår efter Nevada, så antogs det värsta. Deras ledare var borta, och var troligtvis död. Tramptass, som varit Nevadas högra hand under lång tid, steg upp och tog med tungt hjärta över ledarplatsen. I samband med detta så förkunnade han att för den här gången, och den här gången enbart, skulle han tillåta att de som önskade fick lämna flocken utan konsekvens. Zayev och Azazel tog den chansen, och de lämnade Devils som vänner till flocken, utan rädsla för att jagas som andra före dem. De var fria.

Friheten efter Devils var underbar. Det var som att de båda bröderna kunde andas igen, och deras första tid utan att tyngas av flocken var full av exalterad energi och lek. Det första Zayev och Azazel gjorde var att söka upp Naira igen. Marulvstiken slog följe med dem, och trion gav sig av på en gemensam resa ut i Numoori.

När den stora branden drabbade den dåvarande Lövskogen så lockades trion tillbaks österut. Branden var ändå nära det som bröderna under lång tid kallat hem, även om de visste att de inte skulle kunna gå nära Devils igen så snart efter att ha lämnat dem, för att inte riskera att flocken ändrade sitt beslut i att låta dem gå. Istället stannade de på savannen, en plats både Zayev och Azazel haft som fristad, och kunde därifrån betrakta ljuset från branden i fjärran.

Undern trions resa så kom Zayev och Naira varandra nära, och sakta men säkert blomstrade kärlek mellan de båda marulvarna. En kväll när Azazel väldigt medvetet lämnat paret ensamma en stund så lyckades Zayev till slut yttra sina känslor för Naira. Han älskade henne, och hans känslor var besvarade. Lyckan de delade var varm och sprudlande. Det dröjde inte många veckor innan det stod klart att Naira väntade deras valpar.

Jägarna
Inte långt efter nyheten att Naira väntade valpar så mötte trion en hornkrönt och bevingad tik på savannens norra delar. Dimitrij berättade om en flock med syfte att skydda Numoori från vampyrer och nattens demoner. Zayev och Naira, som båda mött vampyren Locura förut, tvekade knappt. Viljan att skydda sina kommande valpar, och säkra valparnas framtid i Numoori mot sådana monster, gjorde valet enkelt. De anslöt sig till Jägarna, redo att kämpa. Azazel var däremot tveksam, och valde att inte bli en del av flocken. Brodern följde trots det med Zayev och Naira till Acheratiskogen, och stannade i närheten för att kunna fortsätta vara med sina vänner och deras växande familj.

Zayev fann snabbt en plats i Jägarna, och tränade hårt med sitt nya mål i sikte. Jägarna var väldigt annorlunda från Devils. Här kändes det som att hans mål var tydligt, och de flockfränder han fick kändes som riktiga vänner. De kommentarer och glåpord han vuxit upp med fanns inte i Jägarna; här var alla enade i sitt mål att kämpa för en bättre framtid för hela Numoori. De uppmuntrade varandra, sjöng tillsammans och lärde tillsammans, och även om Zayev inte var den bästa på att minnas historier eller sång så var han delkatig. Han var viktig, en del i en växande familj där alla var jämlikar.

Familj
Dagen då Zayevs söner, Arno och Oberon, föddes var den lyckligaste dagen i hans liv. Det var skrämmande och nytt, men han hade aldrig känt sådan glädje och stolthet som han gjorde då. Att tillsammans med Naira få se dem växa upp och bli större för varje dag som gick var allt han kunnat önska sig. Det, och att få ha Azazel vid sin sida, var allt han kunnat önska sig i en familj. Men tyvärr skulle det inte vara för evigt.

Azazel blev aldrig medlem i Jägarna, och slutligen kom dagen då brodern berättade för Zayev att han ville fortsätta vidare. Azazel saknade sin familj, sina föräldrar och syskon som var kvar utanför Numoori, och han önskade återvända till dem. Det var ett otroligt svårt beslut för Azazel att ta, och lika svårt för Zayev när han önskade sin broder all lycka. Deras avsked var det svåraste Zayev varit med om på väldigt, väldigt länge. Genom tårfyllda kramar och skratt tog de avsked, med löftet att Azazel skulle återvända till honom en dag.

Den första tiden utan Azazel vid sin sida var tung, men Zayev höll modet uppe med tanken på att de skulle återses igen en dag. Även utan brodern vid sin sida hade Zayev mycket att glädjas åt, från sina snabbt växande söner till sin älskade Naira som fanns med honom genom allt. Månader av träning började också ge resultat, och hela flocken kunde snart glädjas åt nyheten att Zayev och Naira väntade sin andra kull valpar.

Förlust
Så hände det som inte fick ske. Kort efter att Zayev och Nairas andra kull fötts, så dök en vampyr upp på flockens revir. Många av flockens yngsta medlemmar drabbades av panik, och istället för att fly som de befallits att göra så återvände flera till stridsplatsen. Arno var en av dem. Sonen återvände panikslaget i jakt på sina föräldrar, som båda hjälpte flockledaren i striden med vampyren. När vampyren upptäckte Arno, och förstod att Arno var en svag punkt för de stridande, så attackerade den sonen. I ett ögonblick av pur rädsla såg Zayev sin sons hals i vampyrens käftar, men han var inte först att reagera. Det var hans älskade Naira. Naira sprang till sonens undsättning. Hon bet vampyren i dess hals, och lyckades få den att släppa Arno. Istället slängde vampyren henne till marken, greppade hennes nacke mellan sina tänder, och bet ihop. Zayev såg livet lämna Naira när vampyren bröt hennes nacke.

Vad som hände direkt efter skulle förbli otydligt för Zayev. Han togs av ett förblindande raseri. Loke, en av flockens andra stora medlemmar, tvingades slåss med Zayev för att förhindra att han skadade någon av flockens andra medlemmar i sin blinda vrede. Zayev blev slaget medvetslös och buren i säkerhet.

Skuld
Flocken samlades söder om Acheratiskogen efter vampyrattacken. När Zayev kvicknat till igen så hade han desperat gripit tag i Nairas kropp, som burits med dem ut på slätten. Dimitrij röt och svor åt honom länge innan han lämnade kroppen ifrån sig, så att flocken kunde ge Naira ett ordentligt avsked. Det första avskedet av fler som garanterat skulle komma. Zayev satt med sina yngsta valpar i famnen, vända in mot sig för att skydda dem från åsynen av deras döda moder som brändes till aska. Ledda av Dimitrij gick sedan flockmedlemmarna fram för att vila sina pannor i askan, och färga sina ansikten grå.

Efter att Naira bränts så gav sig flocken omedelbart av. De behövde komma så långt bort som möjligt innan natten föll. Resan som följde skulle bli lång och svår. Zayev försvann in i sig själv mer och mer under vandringens gång. Han kände skuld över det som hänt, men framförallt så kände han skuld för att han, varje gång han såg på Arno, kände en växande vrede mot sonen. Han hatade att han beskyllde sin egen son för Nairas död, men han kunde inte låta bli. För om Arno inte hade återvänt så hade Naira kanske fortfarande varit vid liv. Varit där med honom när han nu behövde henne. Han kunde inte se på sina egna valpar utan att tänka på henne, och blev därför mer och mer frånvarande från dem. I hans ställe så tog Arno på sig rollen som förälder för sina småsyskon, vilket bara ökade de svåra känslorna Zayev bar inom sig.

Sacrari
Efter en lång färd så anlände flocken slutligen i sitt nya hem. Sacrari var en vacker plats, och så väldigt olik den varma skog de hade lämnat. Den första tiden i dalen var skakig, men flocken kom snabbt tillrätta i sitt nya hem. Sakta så började mycket att återvända till något som kunde kallas normalt. Zayev återupptog sin träning, nu mer beslutsam än förut och driven av minnet av Nairas förlust. Han förblev dock tillbakadragen, och undvek ofta sina egna barn då känslorna blev för starka i deras närhet.

Återförenade
Våren efter att Zayevs äldsta söner höjts till Antagna så väcktes han av sina yngsta barn som bad honom att följa med. Det var något viktigt han behövde se. Han leddes upp i bergen i dalens utkant, där han möttes av Arnos höga gråt och en åsyn som slog luften ur hans lungor. Det var Nairas ande. Hon hade inte kunnat finna ro förrän hon varit säker på att hennes familj var trygg. Inför Naira så brast Arno fullständigt. Zayev insåg först då vad hans son burit på under all den tid som gått, och vad han själv utsatt Arno för genom att beskylla honom för moderns död. Arno skrek åt Zayev, grät och vrålade ut all den ilska och allt självhat han hållit gömt när han varit stark för Oberon och sina småsyskon. Zayev skämdes otroligt mycket när han tvingades höra sonen sätta ord på det Zayev själv gjort.

Zayev hade inte funnits där för sina barn. Han hade inte stöttat och tröstat dem när de behövt honom som mest. Han hade inte varit delaktig i sina yngsta valpars uppväxt. Hade inte varit med när de gjort sina första upptäckter, sina första stora framsteg och segrar. Han skämdes något olidligt, och Naira - hennes ande - skällde på honom när hon fick veta vad han gjort. Han bad sina söner om förlåtelse, även om han förstod att han kanske inte var värd att förlåtas efter vad han gjort.

Nairas ande kunde inte stanna länge, men hennes uppenbarelse gav Arno och Oberon möjligheten att ta farväl, och gav Azdell, Nena och Gharrow möjligheten att träffa den moder de aldrig hunnit lära känna, om så bara för en kort stund. Zayev fick chansen att ta farväl av sin älskade. Han kunde äntligen öppna ögonen och se de fel han själv begått i hennes frånvaro, och kunde äntligen börja släppa det inre mörkret och lova att bli bättre.

Uppdaterat hit. Nedan är ett snabbt utkast; ska formuleras om.

Förlorar synen
På patrulluppdrag i Måntemplet. Träffar där av en slump en giftvarg som berättar om en odöd (zombie) björn denna mött i bergen. Zayev är å flockens vägnar intresserad, men innan han kan få någon mer information ur giftvargen så påpekar hon hur fuskigt det är att han har så många ögon. Hon spottar ett frätande gift i hans ansikte. Zayevs vrål uppmärksammade resten av patrullen, och Niyaha kom till hans undsättning. Giftvargen hann precis fly från platsen med ett gällt skratt. Trots Niyahas och Måntemplets hjälp så kan hans ögon inte räddas, och Zayev tvingas inse att han aldrig kommer återfå synen igen. Resan tillbaks till Sacrari blev en av de svåraste han gjort; en ny värld av mörker, och i vetskapen att han inte längre kommer vara till någon nytta för flocken.

Rädsla
Under hösten, medan Zayev läker och bråkar med att lära sig leva och ta sig runt som blind så möter en patrull från flocken två vampyrer strax utanför reviret. Zayev kan bara vänta, fylld av oro och rädsla för sina barn som slåss, och be till Gudarna för att de ska klara sig. En svårt skadad främling förs ner i dalen av några av patrullmedlemmarna, men av vad han hör förstår Zayev att det inte är troligt att främlingen överlever. Det gör inte hans rädslor lättare. Den korta stund som passerar i ovisshet känns som en fruktansvärd evighet. Snart kommer dock meddelanden från den stridande patrullens telepater, och det är med blandad lättnad och fasa som Zayev får veta att alla lever, men att flera skadats. Arno och Oberon bland dem. Arno svårt. Doften av bränt kött och blod är bland det första han känner när patrullen långsamt äntligen lyckas återvända ner i dalen för att få hjälp.

Tiden som följde var svår för många i flocken, men luften mellan medlemmarna fylldes samtidigt med hopp. De hade segrat, trots skadorna, och de skadade skulle överleva. De skulle återhämta sig. Vrenen flocken räddat gjorde inte det. Zayev spenderade mycket tid med sina äldsta söner under tiden som de alla läkte.

Stolthet
Den följande våren höjdes flockens första fullvärdiga Jägare. Bland dem Arno och Oberon. Zayev var stolt, och än mer så bara några veckor senare när Arno och Niyahas valpar föddes. Liv, Ren, Janos och Silas. Zayevs barnbarn. Den tid Zayev förlorat med sina egna barn tog han igen genom att finnas där för barnbarnen. Med hjälp av flockens telepater fick Zayev se mentala bilder av sina barnbarn, men även utan synen, med bara känseln, lukten och ljudet av dem kring sig, så var de bland det vackraste han sett. Han önskade att Naira kunnat vara där och träffa dem.

Löftet
Sommaren som följde så väcktes Zayev av Arnos envisa knuffande och ropande. Tröttheten och de tjuriga morgongrymtningarna försvann dock snabbt när han insåg vad sonen var så uppspelt över. Han var här. Ljudet av avlägsna lejonryt som snabbt kom närmre förkunnade Azazels ankomst. Zayev snubblade upp och rusade så snabbt han kunde tillsammans med sina barn och stora delar av flocken för att möta upp Azazel, och när Zayev kunde känna broderns doft, höga ljudet av stora vingar och en springande landning, fylldes han av glädje och lättnad. Hans broder var här. Han hade återvänt, som han lovat för så länge sedan. Han hade hittat dem, trots allt som hänt. Gråtande tog han emot broderns hårda omfamning, och han kände sig nästan hel igen för första gången på länge.

Där var mycket att berätta, och veckorna efter att han återförenats med Azazel spenderades pendlande mellan många intensiva känslor. Han fick höra om Azazels resa, om hans familj utanför Numoori, och om sökandet efter Zayev och Jägarna när han återvänt. Zayev berättade i sin tur om allt som hänt Jägarna efter att Azazel gett sig av. Vampyrmötet i Acherati som lett till Nairas död. Hans egna misstag, och hans barns framsteg. Han fick presentera Azazel för sina yngsta barn, och för sina barnbarn.

Hans svåraste och lättaste val
Text

Epilog
Lyckligt slut. (Älg, berätta om Zayevs pension här.)

Text nedan kopierad från Arnos sida så jag har något form av stöd att utgå från medan jag skriver, ignorera tills vidare~ /Kreft

Hot och Avsked Arno var en del av den patrull som under sensommaren återförenades med Kenai, och hans vän Alin, i Måntemplet. De hade råkat ut för ett möte med en vampyr för ett halvår sedan, där Kenai hade fått se sin tidigare partner Loiana flådd. Patrullen tog med sig Kenai och Alin tillbaks till Sacrari, ovetande om att de blev förföljda. I utkanten av sitt hem så upptäckte de förföljaren, den skatlika fakargen Laali, vilken gav flocken ett meddelande. Vampyren Mishrails hälsning blev Jägarnas tecken på att deras år av träning var över. Det var dags för Jakten att börja. I slutet av sommaren så lämnade Zayev flocken tillsammans med Azazel. Zayev hade tidigare förlorat synen under ett uppdrag, och med det nya hotet som nalkades så var det dags för honom att inse sig besegrad och vandra vidare. Arno hade många blandade känslor över Zayevs lämnande, men var i grunden glad för sin faders skull.

Relationer
Familj Han älskade sin mor över allt annat och kommer aldrig kunna förlåta sig själv över att ha tagit hennes liv, även om det inte var meningen. Hon var hans bästa vän. Zayev såg upp till sin far något enormt, men i slutändan blev de inte så lika som han önskade när han var yngre. Han vet inte längre om han är vid livet, och om han var det, skulle han då vilja träffa honom? Han tror inte hans far har förlåtit honom ännu för vad han gjort. Det var kärlek vid första ögonkastet. Naira var en av Zayevs närmsta vänner och hans livskamrat. Han älskade henne innerligt, och med hennes död var det som att även en bit av honom dog. Zayev älskar Arno, och skäms otroligt mycket över vad han utsatt sin son för genom att inte finnas där för honom när han behövde det. Han är stolt över Arnos styrka. Om Zayev kunnat så hade han velat gå tillbaka i tiden och finnas där för Oberon när han behövt honom som mest. Han önskar att han kunnat bespara Oberon från den smärta och det mörker som sonen tydligt bär. Text Text Text Azazel är den närmsta vän Zayev har, och mer än så. De är bröder i allt utom blod, och tillsammans med Azazel klarar Zayev allt.
 * Titania (mamma, npc)
 * Mordolgar (pappa, npc)
 * Naira (f.d partner)
 * Arno (son)
 * Janos (barnbarn)
 * Ren (barnbarn)
 * Liv (barnbarn)
 * Silas (barnbarn)
 * Oberon (son)
 * Azdell (dotter)
 * Nena (dotter)
 * Gharrow (son)
 * Azazel (bror i allt utom blod)

Devils Hon blev, på sätt och vis, en vän. En till i flocken som kände sig annorlunda, och som kanske hade andra mål än det flocken där och då stod för. Zayev var med när Frost återvände till Devils, svårt skadad. Han hjälpte till att bära honom till säkerhet. Kione var bara en valp när Zayev skyddade honom i kriget mot Qu. De vandrade ihop i sökandet efter Nevada, och Zayev hoppas att Kione vuxit upp till en bra varg, och har funnit sin självsäkerhet. Han stod aldrig direkt nära Kyoko, men hon var värd en stor del respekt. Zayev är tacksam för allt Nevada gjorde för honom. Han gav honom ett nytt hem och en ny familj. Zayev hade inte några direkta personliga känslor angående den försvunne ledaren, men han respekterade honom. Zayev tyckte om Saturn, även om de aldrig stod varandra särskilt nära. Den randige var viktig för Azazel. Han ser den mörke som en vän, och är otroligt tacksam att både han och brodern fick lov att lämna flocken som vänner.
 * Aruheitou
 * Elyn (Åskvilja)
 * Frost
 * Kione
 * Kyoko
 * Malvado
 * Nevada (f.d ledare)
 * Reikon
 * Sarabi
 * Saturn
 * Shetani
 * Shiro
 * Tonbo
 * Tramptass (f.d ledare)
 * Urufu
 * Vitani

Jägarna Zayev är väldigt tacksam över att Beata fanns där och hjälpte hans valpar när han själv inte kunde. Han respekterar Dimitrij mycket. Zayev var tacksam för hennes hjälp, när hans barn behövde det. Han ser Loke som en vän, och skäms över att ha skadat honom. Han är väldigt tacksam att Loke fanns där för att stå upp emot honom när Raseriet tog över. Även om han var medveten om hur Nehexor var som person, så hade Zayev svårt för honom. Till stor del på grund av att Nehexor vid mer en ett tillfälle idiotförklarade honom. Den lilla silvervargen var en vän, och Zayev var tacksam att hon kunde hjälpa hans söner när de gjorde sig illa. Zayev älskar Niyaha, och är otroligt tacksam över att hon tar hand om hans son.
 * Avani (npc)
 * Beata (npc)
 * Caer
 * Delshay
 * Dimitrij (f.d ledare)
 * Hector
 * Krita (npc)
 * Loke
 * Nadie
 * Nehexor
 * Nepotonje (npc)
 * Niara
 * Niyaha (Arnos partner)
 * Orkidé
 * Sixten (npc)
 * Theano (npc)
 * Valkyrian
 * Vindhur (npc)
 * Zaynah

Vänner En nära vän. Det är länge sen de var ett par, men hon kommer alltid ha en speciell plats i hans hjärta.
 * Tai

Ogillar Vampyren som tog Naira ifrån honom, och skadade hans barn. Det är sällan Zayev önskar livet ur någon, men han anser att världen vore en bättre plats om vampyren var död på riktigt. Zayev ser ner på den röd-gröne eftersom denna attackerade Kione under kriget. Kione var bara en valp då, och bara uslingar ger sig på valpar.
 * Aalex (npc, vampyr)
 * Emon

Andra relationer
 * Dahlaine
 * Deino
 * Lucius
 * Mikayo
 * Stripe
 * Terock
 * Weed
 * Xeeye

Trivia

 * Zayev är livrädd för åskan och att endast höra mullret från det gör honom oerhört stressad.
 * När han skapades hade han en vargs kroppsform, fast blå och med fyra ögon och betar. Han fick senare godkänt av en av sidans dåvarande Admins att göra honom björnlik, 2010-2011.
 * Tanken var att Zayev skulle ha blivit en ond karaktär. Det gick som det gick.