Cuywendz

Personlighet
Cuywendz är en varm och moderlig varg, som gärna hjälper andra. Hon är positiv, lekfull och väldigt äventyrslysten. Hon älskar att vandra och uppleva nya platser, helst tillsammans med partnern Bivlinde och sin familj.

Cuywendz har dissociativ identitetsstörning (DID), och har under åren tillsammans med Bivlinde lärt känna flera av sina andra identiteter. Hon har tillsammans med Bivlinde lärt sig att leva med sin DID, och ser inte det som ett direkt problem. Sammanlagt har Cuywendz sju olika identiteter: Cuywendz, som är den mest framträdande av dem, och som övervägande matchar sin fysiska ålder. Wendez, en ung tik-valp som bär det namn föräldrarna gav henne, och den med mest minnen av barndomen. Déna, en mer aggressiv individ som hellre fäktar än flyr, och som är en väldigt god kraftbrukare. Keja, en yngre tik som sällan framträder längre, och oftast gör det i stunder av sorg. Sefran, en lättskrämd äldre hane som sällan framträder längre. Nolee, ytterligare en hane och den som framträder minst av alla identiteterna; senast för många år sedan. Och slutligen Yokel, en yngre hane med paranoida drag. Yokel framträder också väldigt sällan nuförtiden. Flera av dessa individer överlappar mer och mer med varandra, och Cuywendz är inte längre rädd inför sina dissociativa stunder. Hon känner sig mer hel och tillfreds än hon gjort förut, till stor del tack vare Bivlindes hjälp och outtröttliga tålamod.

Utseende
Cuywendz är en manvarg, med allt vad det innebär. Trots hennes höga mankhöjd så är hon fysiskt väldigt liten. Hon har en nätt, kort kropp satt på väldigt långa ben. Hennes ansikte är smalt, med mörka, varma ögon. Öronen sitter högt på hennes huvud, och är väldigt stora jämfört med en vanlig vargs öron. De ger henne väldigt god hörsel, och gör det lätt att lyssna efter små byten som gömmer sig i högt gräs eller under marken. Hennes päls är medel till lång, och övervägande rödbrun till färgen. Hennes haka och hals kläs av ett stort vitt fält, och hennes svans och inneröron är också vita. Hennes nosparti, baksidan av öronen, hjässan och nacken, ner mellan skuldrorna, är svarta. Hon har även höga svarta strumpor på alla ben. Cuywendz har en lång, mörk ragg som rest får henne att se mycket större ut än vad hon är.

Hennes långa ben tillåter henne att springa väldigt fort, trots att hon sällan når sin fulla hastighet. När hon vandrar är det ofta i passgång, där båda benen på ena sidan av kroppen rör sig samtidigt.



Krafter
Eld Eldkraften är den Cuywendz bemästrar bäst av sina krafter. Hon använder den regelbundet, och är ganska skicklig i att hantera den. Hon kan bland annat styra små, liksom stora lågor av eld. Hon använder den även för att värma sig själv inifrån i kalla klimat.

Snabbhet En kraft som Cuywendz sällan reflekterar över som en faktisk kraft. Med hjälp av energi lagrad i kroppen kan hon nå högre hastigheter än de flesta i raka lopp. Hon kan även använda den för att undvika saker, exempelvis för att undvika en spark från ett byte hon jagar.

Barndom
Cuywendz historia är lång och skakig, och är en hon sällan pratar mycket om. Hon föddes långt utanför Numoori, på en plats väldigt lik Numooris savann, i föräldrarna Daton och Hienas första kull. Föräldrarna hade varit väldigt oroliga inför födseln, och det med rätta. Hiena födde valparna för tidigt, och endast en av de fyra överlevde. En liten och svag valp som fick namnet Wendez.

Den första tiden i Wendez liv var bra. Hon fick all kärlek och uppmärksamhet som föräldrarna hade att ge, och hon älskade dem båda högt. När Hiena väntade sin nästa kull valpar så såg Wendez fram emot att bli storasyster. Men precis som förra gången så föll oturen på deras lott, och den här gången överlevde ingen av de tre valparna. Traumat drabbade föräldrarna hårt. Hiena svalde sin sorg och försökte vara stark för sin dotters skull. Daton däremot blev aldrig sig lik igen.

Daton började bete sig underligt efter den andra förlorade kullen. Han tycktes lyssna till ljud som de andra inte kunde höra, och började prata om en röst som inte fanns. Han berättade att rösten skrämde honom, att Hon kallade honom hemsa saker, och sade åt honom att göra sådant han inte ville göra. Ju mer tid som gick, desto svårare hade han att inte lyssna till den. Daton blev aggressiv mot Hiena, bet henne och kallade henne för olycka. Trotts anfallen så stannade hon envist kvar, hängande vid hoppet att det skulle bli bra igen. Hållande hårt vid de stunder då Daton var som vanligt, och de långa stunder då han grät och bed om ursäkt för vad han gjort. Men till slut gick det inte längre. Hiena försökte lämna Daton tillsammans med Wendez, men fadern upptäckte dem. Han attackerade Hiena och skadade henne svårt. För Wendez blev kvällen för mycket. Hon kunde inte förstå, kunde inte acceptera att se sin fader bita och slita i Hienas kropp, mellan hårda ord av avsky. Det lämnade henne splittrad. Wendez, med en kärleksfull familj och som vägrade se det onda som hänt, och Déna, som var full av vrede men stark nog att stå ut.

Hiena förlät Daton, trots det han gjort. Hon och Wendez stannade med honom, och det dröjde inte länge förrän föräldrarna väntade sin tredje kull tillsammans. Två friska hanvalpar föddes, Wendez bröder, och Hienas lycka och lättnad var stor. Hoppet att Daton skulle bli bra igen när han fick veta att han fått friska, levande valpar, dog dock snabbt. Någonting slog slint, och istället för att glädjas åt sin första friska kull så tog Daton dem ifrån Hiena och bet ihjäl dem. Wendez skulle inte minnas händelsen efteråt. Hennes familj gjorde inte så. Det var Dénas familj som var trasig. Så när Wendez senare frågade efter sina bröder kunde hon inte förstå varför hon möttes med tårar.

Den fjärde kullen slutade likadant. Tre levande valpar, Wendez första syster och två nya bröder. Men Wendez förlorade mer än sina nyfödda syskon den gången. Den kvällen, när Daton gråtande bad om ursäkt till sin dotter, så var det för Hiena. Wendez ville inte tro honom, när han berättade vad han gjort. Hon kunde inte tro honom. Hennes familj var inte sådan. Hennes fader var inte sådan. Hennes moder var vid liv. Det var som Déna som eldkraften för första gången blev mer än bara varm luft. Hon anföll fadern, men flydde när tillfället gavs, medan Daton vred sig under lågorna. Hon sprang så fort som benen bar för att komma så långt bort hon bara kunde. Tills fadern inte längre jagade henne. Tills hon äntligen, slutligen, var fri.

Vägen till Numoori
Vad som hände den natten gick för Wendez förlorat. När hon återvände till medvetande var det på en plats hon aldrig sett förut, och utan vetskap om hur lång tid som passerat. Hon fann sig ensam och rädd i en kall granskog, så olik den varma slätt hon vuxit upp på. Trots det kämpade hon vidare, frusen och med gråten i halsen. För att klara den överväldigande situationen så låtsades hon vara en annan. En äldre hane som inte var rädd. En låtsasroll som med tiden blev en delidentitet i sig. Som Nolee vandrade de söderut. Det var en lång, hård vandring, som slutligen förde dem över glaciärens obarmhärtiga landskap, och till bergen som utgjorde gränsen till Numoori. I snigeltakt lyckades Nolee, trött och utmärglad, att ta sig över bergen. När Wendez minnen börjar igen så var det återigen på en ny plats, många månader efter det hon senast mindes. I Numooris karga, nordligaste delar var hon åter ensam. Men här var hon inte rädd. Någonstans inom sig visste hon att det här var början till ett nytt liv. En nystart. Hon beslöt sig för att börja om, ville inte vara den unga rädda valpen längre. Så hon skapade en ny roll för sig själv. En som var glad, lynnig och tog livet med en klackspark. En som kunde njuta av den frihet som låg framför henne. Hon var Cuywendz, och med Cuywendz började hennes liv på nytt.

Vandrare
Cuywendz var en vandrare, och spenderade år med att upptäcka alla Numooris landskap. Hon mötte många vargar under sina resor, såväl vänliga och välkomnande som ont sinnade. Hon skaffade flera vänner under den här tiden, och vandrade ibland tillsammans med andra. Ofta var hennes vandringar dock på egen hand, då luckorna hon ibland upplevde i tid och plats inte påverkade henne lika mycket när hon var ensam.

Numooris savann blev hennes nya hem. När hon först fann området så fyllde det henne med obeskrivlig nostalgi. Det var också där som hon mötte isvargen Bianca, som skulle komma att bli hennes bästa vän. Trots sina olikheter så delade Cuywendz och Bianca mycket. Bianca led av liknande problem som Wendez fader haft, ljud och syner som ingen annan hörde eller såg, men Bianca hanterade det helt annorlunda. Tillsammans hjälpte de varandra, om så bara genom att finnas där och stötta varandra när de behövde hjälp. När deras vägar slutligen led dem åt varsitt håll så skiljdes de åt som vänner. Bianca skulle återvända till sin familj i norr, och Cuywendz begav sig västerut.

I kawazatriskogen träffade hon Nimbus, en gentleman till varg som Cuywendz snabbt fattade tycke för. De slog följe med varandra, och vandrade tillsammans genom Numooris västra delar. Under tiden tillsammans kom de att bli nära vänner, och senare partners. De beslöt sig för att starta en familj tillsammans, men deras gemensamma resa skulle få ett abrupt slut. I Eriinari råkade de ut för en olycka där Nimbus miste sitt liv. Med hjälp av, och som delidentiteten Déna lyckades hon komma undan den rusande hjorden av bisonoxar som hon förlorat Nimbus i.

Hennes små
Cuywendz vaknade på savannen igen, dit Déna tagit dem. Där, i tryggheten av sitt hem, födde hon sin första kull valpar; hennes och Nimbus barn. En av de fyra valparna dog redan första natten, men de tre andra var friska och starka. Hon döpte dem till Kian, Kanto och Kilah. Valparna fick all kärlek hon kunde ge dem, och hon fostrade dem så gott hon kunde på egen hand. Under deras uppväxt så berättade hon ofta historier om sina resor och de vänner hon mött längs vägen. Hon berättade om deras fader, och hur stolt han hade varit över dem om han varit kvar i livet.

Medan valparna var små så mötte Cuywendz Tzigane. Tzigane var en manvarg, likt henne själv, och vid hans sida vandrade en skepnad som bildade en hård klump i Cuywendz mage. Nimbus. Men det var inte Nimbus, inte på riktigt. Tzigane visade sig ha känt Nimbus när de båda varit yngre, och han använde ofta sin illusionskraft för att låta sin barndomsvän hålla honom sällskap. Det tog emot för Cuywendz att behöva berätta att Nimbus dött. Samtidigt så var det på sätt och vis lättande att vara två som sörjde. Tzigane stannade dock inte länge.

Till slut var hennes små inte längre små. De hade vuxit upp till tre godhjärtade ungvargar som fyllde Cuywendz mamma-hjärta med otrolig stolthet. Hon kunde se sin egen äventyrslystnad i dem, och hon ville ge dem chansen till den frihet som hon själv haft när hon vandrat i Numoori. När hon lärt dem allt hon kunde, och de var stora nog att klara sig på egen hand, så lät hon dem ge sig av för att påbörja sina egna äventyr. De skiljdes åt, fyllda av kärlek och med löften om att ses igen.

Blicka framåt
När valparna gett sig av så beslutade Cuywendz sig för att söka upp Bianca igen. Hon följde kusten norrut, och för första gången på länge kände hon sig väldigt ensam. Det började bli svårt för henne att ignorera de luckor hon hade i sitt minne, och hon beskyllde sig själv för den olycka som orsakat Nimbus död. När Cuywendz befann sig i en av sina lägre stunder så mötte hon Tzigane igen. Mötet med vännen blev dock inte ett lyckligt sådant. Tzigane använde fortfarande sin illusionskraft för att återskapa Nimbus skepnad, något som Cuywendz avundades, men något gick snett. Illusionen påverkades av Cuywendz minnen, och för ett ögonblick så omvandlades den unga, glada bilden av Nimbus till den av hans ihjältrampade kropp. Bilden av hennes minne var tillräckligt för att väcka Déna, och med henne vaknade en beskyddande vrede.

När Cuywendz återfick medvetandet så var Tzigane svårt skadad. Hon grät för honom, rädd att hon bringat honom om livet. Men han levde, och när Tzigane såg hennes tårar så försökte han trösta henne. Han hyste inget agg för vad hon gjort, men Cuywendz skämdes. Han bad henne att stanna, på ett sätt som bar mer vikt än hon önskade att det gjort. Hon stannade vid hans sida och hjälpte honom att återhämta sig från skadorna hon vållat, men hon kunde inte stanna på det vis han önskade. Hans närhet, och den närhet han haft till Nimbus, öppnade sår i hennes hjärta. Hon kunde inte fortsätta att blicka bakåt, så som Tzigane gjorde. Så när vännens skador läkt gav hon sig av igen, och fortsatte norrut på egen hand.

Vänner i norr
Trots Numooris storlek så lyckades Cuywendz mirakulöst att hitta Bianca och hennes familj på andra sidan av de norra bergen. Det var ett kallt och rått landskap som hon själv hade svårt för, men det var uppenbart att isvargarna hörde hemma här. Biancas familj tog öppet emot hennes underligt långbenta vän, och Cuywendz tilläts att vandra med dem. Hon stannade hos dem en längre tid, och lärde där känna Biancas broder, Bivlinde. Han var varm och hjälpsam, full av empati och glädje, och en djup förståelse för de svårigheter hans syster hade. Cuywendz kom lätt överens med honom, och de blev nära vänner.

När Cuywendz, efter lång tid, valde att återvända söderut igen så följde Bivlinde med henne. Han var nyfiken på världen söder om bergen, och kunde inte föreställa sig något bättre än att få chansen att utforska den med en vän. Cuywendz var tacksam över att ha honom vid sin sida.

Familj
Cuywendz och Bivlinde vandrade tillsammans genom hela Numoori. Eftersom att han aldrig varit söder om bergen så ville Cuywendz visa honom allt som fanns att se. Bivlinde var oändligt tålmodig med henne, och hjälpte henne att påbörja läkandet av de många trauman som lämnat henne så splittrad. Han lärde känna flera av hennes delidentiteter, och behandlade dem alla med den respekt och hänsyn de förtjänade. Sakta, så väldigt sakta, så började de även att lära känna varandra. Den rädsla Cuywendz tidigare känt för sina frånvarande stunder försvann i hans trygga närvaro.

De kom att förälska sig i varandra, Cuywendz i honom, och Bivlinde i allt hon hade. Efter en lång tid tillsammans så vågade Bivlinde, nervöst och kanske lite klumpigt, fråga om hon ville bli moder till hans valpar. Det fanns inget hon hellre ville. De valde att ta sig till savannen, den plats där Cuywendz kände sig mest hemma. Där gav hon liv till sin andra kull, och Bivlindes första. Den här gången bestod kullen av fem valpar, men som förra gången var där en som inte överlevde den första natten. De fyra levande valparna döptes till Önja, Öfrin, Ökker och Öhld.

Väldigt snart efter valparnas födelse så återvände Bivlinde efter en jakt bärandes en liten valp som inte kunde vara långt ifrån deras egna i ålder. Han hade hittat henne invid den avlidna kroppen av dess moder, och hade inte hjärta att lämna den. Cuywendz tog emot den utan tvekan, och Vilda växte upp som en av deras egna.

De fostrade valparna tillsammans med så mycket kärlek och omsorg ett par föräldrar bara kunde ge. Cuywendz mötte sin dotter Kilah igen medan de yngre valparna fortfarande var små. Kilah blev väldigt lycklig över att få veta att modern mådde bra, att hon träffat någon som Bivlinde, och över att ha blivit storasyster. Den äldre dottern stannade med familjen i några månaders tid, hjälpte till att ta hand om sina yngre syskon och berättade egna historier från sina äventyr ute i Numoori. Cuywendz fick även veta att hennes son Kanto gått bort, vilket bringade henne stor sorg, men hon mötte till sin lättnad även Kian igen och fick veta att även han mådde bra. Kilah lämnade familjen igen för att vandra vidare kort innan det stora Norrskenet klädde hela Numooris himmel (Event 2014).

Ett nytt äventyr
Efter Norrskenet, så var valparna stora nog att börja ge sig ut på egna äventyr. Den första att ge sig av var Ökker, som ville stanna i söder. Resten av familjen hade bestämt sig för att vandra norrut för att träffa Bivlindes familj. Den här gången behövde de inte passera bergen, utan mötte isvargsflocken redan på Snöslätten. Återföreningen med flocken, och framförallt med Bianca, var en lycklig sådan.

Efter så många år av vandrande i Numoori, så valde Cuywendz att tillsammans med Bivlinde bege sig vidare norrut. Öfrin och Vilda valde att följa med dem, ut ur Numoori och på andra äventyr. Önja och Öhld valde istället att stanna. De hade fortfarande så mycket mer att se av sitt födelseland, och ville finna sina egna äventyr innan de kunde följa i föräldrarnas spår. Avskedet var känslofyllt, och med löften om att ses igen en dag, så delade familjen på sig. För första gången sedan hon nådde Numoori för alla dessa år sedan så skulle Cuywendz nu lämna landet, och kanske få chansen att återse den plats hon själv vuxit upp på för så länge sedan.



Relationer
Familj
 * † Hiena (mamma, npc) - Jag minns inte mycket av dig. Förlåt.
 * Daton (pappa, npc) - En del av mig kommer nog aldrig förlåta.
 * Bivlinde (partner) - Jag kan inte sluta le i din närhet. Tack för att du alltid finns där. Jag älskar dig.
 * Kilah (dotter) - Jag är så stolt över hur du vuxit. Jag önskar dig all lycka på din färd, och hoppas att du fortfarande mår bra.
 * Kian (son) - Jag fick se den gentleman du blivit. Jag hoppas att du har det bra, var du än är idag.
 * † Kanto (son) - Älskade, älskade barn. Du lämnade världen för tidigt. Jag önskar att jag kunnat göra mer för dig, och funnits där för dig i din sista stund. Vila i frid, kära du.
 * Önja (dotter) - Jag hoppas att du vet hur stolt jag är över dig, hjärtat mitt. Jag älskar dig, och jag lovar att vi ses igen en dag.
 * Öfrin (son) - Jag är så otroligt stolt över dig, älskade pojk.
 * Ökker (son) - Jag är säker på att du gör både mig och pappa stolta, var du än är.
 * Öhld (son) - Låt aldrig någon släcka ditt leende, älskade du. Jag hoppas att du vet att jag är stolt över dig. Vi ses igen en dag, jag lovar.
 * Vilda (adoptivdotter) - Jag älskar dig, ditt lilla fjun. Du är lika mycket min dotter som dina syskon.

Vänner
 * Bianca (syster till Bivlinde) - Min bästa vän. Jag finns här för dig, alltid.
 * Fenrir (npc, partner till Bianca) - Tack för att du finns. Din närhet lättar alltid hennes hjärta.
 * † Nimbus (f.d. partner) - Jag kommer alltid minnas dig. Jag önskar bara att valparna fått chansen att lära känna dig. Vila i frid.
 * † Tzigane - Förlåt, men jag kunde inte stanna. Jag kan inte leva i mitt förflutna. Jag hoppas att du har det bra, var du än är idag.

Bekanta
 * Faith - Du bar sådan sorg. Jag var glad att ändå kunna kalla dig vän, om så bara för ett tag.
 * † Kai - Jag hoppas att våra vägar möts igen en dag. En vandrare till en annan.
 * Rex (från jinity, ej samma som på swedishforum)
 * † Undertaker - Jag minns inte om det var jag som borde bett om ursäkt, eller om det var du som ville starta striden från första början. En underlig varg.
 * † Hinata
 * † Tehhi
 * † Chaiym
 * Adélaïde
 * † Loiana

Främlingar
 * † Fallulah
 * † Avish
 * Demethra
 * † Arrow
 * Pyr
 * Kratos
 * Midas (Namnlös)
 * † Rhavanielle
 * † Lainadan (Namnlös)
 * Novaya

Trivia

 * Cuywendz har en tunn underull, vilken gör att hon inte överhettar i varma klimat. Istället fryser hon lätt. Trots det tycker hon om snö och kalla landskap.
 * Hennes röst är förvånansvärt mörk, men väldigt varm och vänlig.
 * Hon älskar att jaga kräftor.
 * Hon älskar regn och åska.
 * Hon fick sammanlagt 11 syskon, om än alla avled eller dräptes tidigt. 7 bröder och 4 systrar.
 * Cuywendz var Krefts första karaktär på Numoori.
 * Såhär i efterhand önskar Kreft att de inte gett karaktären DID då de känner att deras yngre jag inte representerade det så väl IC.