Oiru

Personlighet
Instabil och vrickad. Arg och hyser stort hat mot sin gamla familj och flock för vad de gjorde, eller inte gjorde. Lider även av schizofreni och tycker sig se och höra sin avlidna broder Niiro.

Utseende
Stor, tung och muskulös. Såväl hans päls som ögon är svarta.

Krafter
Eld Oiru kan frammana och styra lågor av eld. Hans eld är vit.

Gift En passiv kraft. Oirus blod är segt och giftigt.

Historia
Han föddes in i flocken The BloodBlooms, och fostrades av ledaren och modern BloodBlossom. Fadern var en högt uppsatt medlem i flocken The Dark Nation, vid namn Raven. Ett lustigt par kanske. En lustig samling valpar. De var en blandning av två världar, varav en värld för alltid skulle förbli ett mysterium för dem. De växte inte upp med idén att det fanns ett liv utanför flocken. Men trots det var livet bekymmersfritt, och världen var en outforskad och intressant plats. Det verkade som att valparna accepterade sin roll som TBB's nya generation av krigare. Tanken att de skulle läras upp och tränas under sin uppväxt för att en dag göra sin moder stolt.

Men det blev dock mycket snart tydligt att det var precis så det inte skulle bli.

I samma stund som den unge brodern Niiro blev dödad dog även någonting inom Oiru. Hans yngre broder, den ende av syskonen han känt att han brydde sig om, hade tagits ifrån honom och ingen verkade bry sig. Att Oiru ärvt ondskan och det vrickade sinne många onda vargar bar på hade visats redan i ett tidigt stadium. Men det skulle bara komma att bli värre. Han drog sig undan sina andra syskon, sin moder, hela flocken, och växte upp i skuggorna av revirets utkanter. Ett djupt hat och en hemsk avsky gentemot alla i hans omgivning hade börjat gro, och han valde att ifrågasätta allting som han dittills blivit lärd. Kanske var det för att saknaden efter någon han förlorat i så ung ålder värkte inom honom. Eller så var det för att hans psyke sakta men säkert bröts ned dag för dag.

Kanske trodde hans moder att ensamheten kunde göra honom gott. Kanske vågade hans syskon inte komma i närheten av honom. Men om någon av dem vetat att han aldrig var ensam, skulle någon kommit och försökt rädda det som var kvar av honom då? Han började höra och se sin broder, Niiro. Det var som att han alltid vandrade bredvid honom, försökte påverka honom, aldrig lämnade honom ifred. Och för det var han tacksam, samtidigt som det drev honom till vansinne. Hans älskade broder var tillbaka hos honom, för det borde han vara tacksam, men hans redan instabila sinne gjorde att han avskydde tanken på att aldrig få vara ensam, aldrig få känna tystnad igen.

Av säkerhetsskäl, både för sig och de andra inom familjen, höll han sig undan och studerade sina syskon på avstånd. Hans andra broder försvann inom kort, och tanken på att döden tagit honom lockade ett leende på Oirus läppar. Sedan visade det sig att en av hans systrar var svag i kropp och själ, en sjukling. Han förstod aldrig varför modern lät ha kvar henne vid sin sida. Det verkade som att han och den andra systern var de enda i kullen som varit starka nog. Som faktiskt skulle kunna möta livet och dess prövningar. Men han hade dragit sig undan för länge sedan, och tanken på att gå tillbaka... den var inte lockande.

Oiru lämnade The BloodBlooms redan innan han riktigt kunde kallas vuxen. Han vandrade i Numoori i ett halvår, innan han försvann.

Relationer
Släkt
 * Raven - Far - Uninteresting. I still despise you like everyone else.
 * BloodBlossom - Mor - I thought you were like everyone else. Now I know that you're even more pathetic and weak.
 * Niiro - Bror - I miss you so damn much, brother.
 * Chi - Bror - Did you die?
 * Karasu - Syster - Do not pretend to feel sorry for yourself.
 * Ijin - Syster - You think you know the world, sis'?

Andra relationer
 * Jicarilla - Wolves like you make wolves like me much more dangerous than we really are.

Trivia

 * Oiru lider av muskelsammandragningar. Det har han gjort sedan unga år, och det innebär att musklerna under skinnet drar ihop sig på ett ytterst plågsamt sätt. Mest sker det kring nacken, vilket innebär att han rycker med huvudet åt olika sidor utan att kunna kontrollera det. Musklerna i ryggen kan också dra ihop sig, men det är oftast då han ligger ner. Smärtan han genomlider är enorm, men han har vant sig vid den då han levt med det under så många år.