Alexia

Personlighet
Denna pyttelilla vargkorsningen ser inte mycket ut för världen, men man ska inte döma henne utefter hennes storlek. Hon är riktigt manipulativ och utger sig ofta för att vara en oskyldig liten varg, för att kunna överleva större vargar.

Utseende
Pytteliten jämfört med andra vargar, och skulle antagligen bli slaktat i en strid.

Krafter
Alexia både hatar och älskar sina krafter. Hon ser dem både som en förbannelse och som en gudagåva.

Glas
 * Glasfibrer finns i hennes blod, vilket gör att hennes blod är farligt att få i sig för andra.
 * Kan göra pälsen till glas.
 * Skjuta ut glaspilar från kroppen. Glaset tränger igenom skinnet på riktigt, vilket gör fasansfullt ont. Såren som kommer drar sedan ihop sig med en gång, men läker sedan på vanligt sätt.

Vingar som skjuts ut från sidorna
 * Vingarna skjuts ut efter behag, samma princip som med glaset; vingarna tränger ut genom skinnet.
 * När vingarna dras in igen dras även såret ihop. Det läker inte, inte helt i alla fall, men det dras ihop automatiskt vilket hindrar henne från att förblöda.
 * Vingarna är otroligt ömtåliga, därför skyddar Alexia dem genom att dra in dem så fort hon inte behöver dem.

Historia
''"Snälla mor...", bad den lilla varelsen. "...det gör så ont..."''

''"Tig!" röt modern och ignorerade den unga vargens snyftningar. "Detta är din fars verk, och de ska bort!"''

''"Mor, snälla..." bad tiken igen med tårarna rinnandets längs kinderna och blodet forsandes från två punkter på ryggen. Det gjorde så ont, så fruktansvärt, obeskrivligt ont. Hon fick bita sig i tungan för att inte skrika då modern slet och drog i de två, vackra vingarna som ännu fanns på hennes rygg. Så plötsligt så kände hon hur modern drog till i hennes ena vinge, och smärtan blev för stor. Hon skrek. Skrek av smärta, sorg och skräck. Modern högg henne över nosen för att få henne att vara tyst, men utan att lyckas. Så kom samma, obeskrivliga, fruktansvärda smärta igen och tårarna bara rann på den stackars lilla vargen. Hon fick ännu ett hugg över nosen och denna gång blev hon tyst. Smärtan hade en bedövande effekt. Inte på de två stora såren som nu gapade där på hennes rygg, utan på resten av kroppen. Hon kunde inte röra sig, inte skrika, inte ens tänka. Synen blev suddig men hon tvingade sig själv att hålla sig vaken.''

''"Mor..." viskade hon prövande med rädd röst.''

''"Det är klart Alexia. De djävulska sakerna finns inte kvar på din rygg längre." så vände hon sig om och började gå ifrån sin dotter. Hon vände sig om en sista gång och skakade på huvudet. "Kom tillbaka när du är stark nog." sa hon bara och gick sin väg, tillbaka till lyan.''

''Och där, på den frusna marken låg nu den stackars tiken kvar. Hon försökte resa sig upp, men benen vägrade lyda henne. Hon blev liggandes, med blodet som fortfarande forsade från såren. Hon vände lite på huvudet för att få se dem. Där låg de. De vackra, vita fjädervingarna, nu täckta av blod - precis som hon själv. Men hur kunde någon uppfattade dem som djävulens verk? De såg ju ut att vara skapade av änglar. Och änglarna hade gett dem till Alexia.''

Hon suckade tungt och kände blodsmak i munnen.

Relationer
Familj
 * Namn - Text
 * Namn - Text

Vänner
 * Namn - Text
 * Namn - Text

Ovänner
 * Namn - Text
 * Namn - Text

Trivia

 * Text