Artemis

Personlighet
Artemis fostrades och tränades till att bli en krigare, och det var hon ända ut i klospetsarna. Hon visste att hon var bra, och ansåg att hon inte kunde göra fel. Hon var präktig och snobbig, och såg sig själv som bättre än alla andra. Hon såg även sig själv som vackrare än alla andra; en skönhet ingen annan nådde upp till. För henne existerade inte ordet nederlag. Föll hon så var hon uppe lika snabbt igen. Hon var tjurskallig, och gav sig aldrig förrän det blev som hon ville.

Utseende
Artemis var en mycket stor varg på närmare 120cm i manke. Hon hade gyllene päls, med alternerande mörkare och ljusare partier som förhöjde det gyllene intrycket. Hennes ögon var röda. Hon hade ett märke efter tänder i ena örat som fadern Lukario gett henne.

Krafter
Jord och Kraftfält.

Historia
Artemis föddes som fjärde valpen i en kull av fem. Fadern Lukario var en grym varg, styrd av maktbegär och målet att skapa sig en personlig armé av starka krigare. När det visade sig att endast Artemis ärvt hans röda ögon, en färg han ville att alla hans krigare skulle ha, så dödade han resten av kullen, och så snart som Artemis kunde äta kött så dödade han även modern.

Artemis växte snabbt, och redan som ung var hon högrest, och uppfattades lätt som äldre än vad hon egentligen var. Hon var knappt mer än en valp när Lukario tog in en ung halvblodshane i sin växande armé. Artemis hade inget intresse för den nya hanen, då han inte var en renblodig cazavarg, men de tränade ihop och umgicks när det krävdes av henne. Det dröjde dock inte länge förrän unghanen berättade för Artemis att han ville ge sig av igen, och att han ville att hon följde med honom. Han tyckte att hon var vacker, och ville ha henne för sig själv. Artemis ville inte ha med hanen att göra, och gav honom nobben. Han fick ge sig av utan henne.

Artemis klättrade allt högre i rang i sin faders armé. Hon låg alltid på topp, och såg sig själv som den bästa av dem. Hon blev även vackrare och vackrare ju äldre hon blev; något hon var väl medveten om. Men skönheten var inte det viktiga. Hennes faders armé, och att bli en stark krigare, var allt hon brydde sig om.

Men slutligen skulle det inte räcka till. Kanske var det tanken på andra som lämnat dem, eller något annat, men Artemis började känna sig instängd hos sin fader. Hon kände sig som en marionett i Lukarios spel. Hon ville vara mer. Göra mer. Så under en spaningsrunda gick hon "vilse", och lämnade fadern och armén bakom sig. Hon var redan för långt bort när de väl började leta efter henne.

Fri från sitt tidigare liv så var Artemis överlycklig. Nu skulle hon se sig om i världen. Ingen styrde henne längre. Hon bestämde helt själv. Trots det så slutade hon aldrig att träna. Det var, trots allt, allt hon någonsin vetat om. Hon valde endast de största bytena, och tog sig an otaliga strider under sin färd.

Snart hade hon vandrat över gränsen till Numoori.


 * Blev medlem i TDN.
 * Lämnade TDN igen?
 * Vandrade ensam?
 * Valde att skaffa valpar med Dantalian, för att han var stark.
 * Fick valparna, och fostrade dem lika hårt som hon själv fostrats av Lukario.
 * Dog i ett jordskred när den stora jordbävningen drabbade hela Numooris västkust.

Relationer
Familj
 * Namn - Text

Trivia

 * Text