Azazel

Historia
Azazel föddes utanför Numooris gränser och växte upp tillsammans med sin släkt på en plats inte helt olik Numooris savann. Han hade en fridfull barndom, med många syskon och jämngamla, och älskade familjen högt. Redan som liten grodde upptäckarlusten inom honom, och han testade gärna sina vingar och gick på upptäcksfärder i det höga gräset och snåren. Han växte upp till att bli en stöddig tonåring som tog lätt på livet. Självgod och övermodig hade han tröttnat på barndomens korta upptäcksfärder, och bestämde sig för att han ville se världen. Han ville uppleva den. Han tog avsked av familjen och gav sig av. Med äventyret brinnande i blodet följde han vindarna söderut på vad som skulle komma att bli en flerårig resa. Han fann sig slutligen över glaciärens karga vidder, följde vindarna in över de norra bergen och in i Numoori.

Efter en lång tid av planlöst kringströvande och upptäckande av landet runtom sig så korsades Azazels väg av Nevada. Ledaren över den mytomspunna flocken Devils såg en fördel i fakargens vingbredd och styrka inför ett annalkande slag emot flocken Qu. Intresserad av den udda fakragen gav han Azazel en utmaning: Ett simpelt test, och han kunde få bli medlem i Devils. Naivt och framfusigt antog Azazel utmaningen, utan att veta vad han gav sig in på. Han sattes i en perfekt rund bur av silver och tvingades vandra i buren från öarna till öknens gräns med Nevada och Zayev som ledsagare. Han lämnades sedan där för att dö. Ledaren berättade för resten av flocken om burfågeln som tynade bort i ökenhettan. De besökte honom, delvis av nyfikenhet för att se den bevingade katten med egna ögon, andra för att skratta åt hans öde.



Länge satt Azazel fast, utlämnad åt öknens hårda klimat. Om nätterna så kallt att buren kläddes av frostkristaller, om dagarna så varmt att han skulle hålla sig vid medvetande. Utan vare sig mat eller vatten lätt tillgängligt var hans utsikter att klara sig obefintligt små. Som av ett mirakel lyckades Azazel hålla sig vid liv. När Nevada återvände långt senare så hade han väntat sig att finna ett stinkande lik, men fann istället en trött, utmärglad varelse vars tidigare kaxighet bränts bort av solen för länge sedan. När Azazel äntligen befriades leddes han på ben som knappt ville bära honom till ett vattenhål där han fick möjlighet att vila och återhämta sig. Han hade klarat testet och hade bevisat sig värden en plats i flocken. Han blev en gam av öknen, medlem bland Tenkais ättlingar.

Men den familj Azazel väntat sig visade sig vara tätt sammansvetsad och ovillig att släppa in främlingar. Till en början vågade han knappt se åt deras håll. Han blev osynlig för deras blickar och rörde sig obemärkt bland dem. De lade ingen större vikt vid hans existens. Tanken på att inte vara värd något alls gick honom på nerverna. Han beslutade att visa sig mer värd än öknens torra stenar, och utförde alla de befängda uppgifter de gav honom med största noggrannhet. Redan innan han fullständigt tillfrisknat sändes han ut på björnjakt; en uppgift uppenbart utformad för att driva med flockens nytillskott. När han återvände från jakten möttes han av Nevada och en ny, randig fakarg. Saturn ville bli medlem i Devils, och då Azazel visade sig beslöt Nevada att tigerfalkens inträdesprov skulle bli att slåss mot det redan trötta lejonet. När den vite beslutade att de inte skulle strida mera gav han Azazel i uppgift att introducera den nyvärvad medlemmen till öknens vidder. Uppgiften var inget som gladde någon av fakargerna, men de lydde ledaren utan motsägelser.

Med en ny omega i flocken slutade Azazel att få befängda uppdrag. Han tilläts sträcka på vingarna och besöka områden utanför flockens revir utan order om att hämta något. Till en början ogillade han Saturn starkt, både som person, men framförallt på grund av en bitande avundsjuka över hur lätt den randige hade kommit undan från ett svårare inträdesprov. Han tvingades ändå att umgås med Saturn som hans guide och för att introducera honom i flocken. Den skakiga starten av deras relation till trots så kom känslorna mellan Azazel och Saturn över tiden att förändras, och vad som började som en bråkig vänskap övergick med tiden till starkare känslor. Deras ogillande kommentarer blev istället kärvänliga skämt, och de förvirrande känslorna visade sig snart besvarad av båda parter.

Efter att ha varit medlem i flocken en lång tid så fick Azazel av en slump veta från Kyoko att Devils rustade för krig, och att de nyaste tillskotten antagligen skulle vara de som offrades först. Han gav sig av på en kort vandring över savannen för att tänka i ensamhet och fatta ett beslut. När han återvände besvarades hans aningar om det annalkande slaget, och det dröjde inte länge förrän flocken gav sig av från reviret i riktning mot numoorislätten. Striden mellan flockarna blev svår, och många satte livet till. Som av ännu ett mirakel kom Azazel levande ur striden. Hans fjädrar var skadade av frost, och i ett försök att hjälpa Malvado från en säker död kraschlandade han mot en mark täckt av vassa istappar. Driven av adrenalin och chock fortsatte han strida trots brutna ben och brustna muskler. Men chocken tog snabbt ut sin rätt, och han klarade sig inte länge. Hade det inte varit för att Nevada helat honom så hade han inte undkommit Chaibos den natten.



Med hjälp av Zayev fördes den sargade fakargen tillbaks till öknen. Azazel tvingades ligga stilla vid ett vattenhål under lång tid för att läka sina svåra skador. Han kom under den tiden att umgås mycket med Zayev, som ofta höll honom sällskap. De fann sig ha mycket gemensamt, och utvecklade en god vändkap

Ett tag efter att flocken hade återhämtat sig så började oroliga nyheter vandra bland medlemmarna. Nevada hade försvunnit. Sökpatruller sändes ut över hela landet för att leta efter honom. Efter ett långt sökande återvände de alla med samma dystra resultat. Nevada stod inte att finna någonstans. Flocken samlades, och under det dystra, men inte oväntade resultatet enades de om en ny ledare. Tramptass steg upp och förkunnade att tiden för förändring var inne, och han lät de som ville där och då lämna flocken utan straff. Azazel lämnade Devils, Tenkais ättlingar och öknen bakom sig. Han lämnade den han hade älskat och det han så länge kallat hem. Men han lämnade som en vän, och han lämnade dem inte ensam. Zayev följde med honom.

De båda vännerna gav sig ut på en egen vandring. Deras band var starkt, och de kom att se varandra som bröder i allt utom blod. Till en början hade Azazel tänkt lämna landet för att återvända till den familj han lämnat för så många år sedan utanför Numoori. Han kom dock att skjuta på planerna då han inte ville lämna sin blå broder. De rörde sig västerut, och sökte upp en vän till Zayev som visade sig vara en nätt liten hellhound-tik vid namn Naira. De tre vandrade sedan tillsammans länge, och kom alla att bli nära vänner. Fakargen upptäckte snart efter att deras vandring lett dem tillbaks till öknen och senare savannens vidder att de båda helveteshundarna hyste starka känslor för varandra, och han var väldigt lycklig för deras skull när det senare visade sig att de skulle ha valpar tillsammans.

Av en slump kom de tre vännernas väg att korsas av en gråögd främling, som visade sig vara ledare över en ännu ung flock av blivande vampyrjägare. Både Zayev och Naira hade upplevt vampyrernas skrämmande närvaro, och de beslöt att ta del i Dimitrijs flock. Azazel var skeptisk, och vägrade ge upp sin frihet för att ta del i vad han ansåg var ett självmordsuppdrag. Han kunde dock inte hindra sina vänner från att ansluta sig till flocken, och valde att stanna i närheten även om han inte deltog i det flocken gjorde. Zayev och Nairas valpar föddes inte långt senare, och Azazel kunde inte ha varit lyckligare. De var det närmsta han hade till en familj i landet, och Arno och Oberon kom att bli som hans brorsöner. Han stannade länge hos familjen och såg de små växa upp. Han insåg dock att han inte kunde följa sina vänner på den väg de valt, och insikten skar djupt i hans hjärta.

Efter att ha stannat i närheten av sin broder och familjen under en längre tid så kom Azazel att fatta beslutet att det var dags att fortsätta vidare. Hur gärna han än ville stanna hos Zayev och Naira så kunde han inte följa dem för evigt, och han önskade fortfarande att få återvända till sin familj utanför Numoori. Efter lång tid tillsammans insåg han att han behövde skiljas från sin bästa vän. Deras avsked var svårt, och kändes overkligt för de båda bröderna. Azazel lovade att återvända en dag.



Med blandat tungt hjärta och spirande längtan begav sig Azazel från den plats han under så lång tid levt på, lämnade det han kallat familj och gav sig ut på den långa färden som skulle föra honom hem. Ut ur Numoori. Efter en lång och hård färd återförenades han slutligen med sin första familj, många år efter att han hade gett sig av från första början. Han var lycklig, men saknaden efter Zayev var alltid stor.

Det var med återfunnen energi och ett tydligt mål i sikte som Azazel ett par år senare gav sig av på nytt. Han återvände till Numoori för att finna sin broder. Han färdades till Acheratiskogen, där Zayev och familjen stannat, men fann platsen öde. Tecknen på flocken som en gång varit där fanns kvar, men var redan gamla. Azazel spenderade ett par dagar i skogen, vilande och stundvis kallande efter brodern som inte var där. När det blev tydligt att flocken inte fanns kvar i närheten så lämnade Azazel skogen för att leta efter dem. Hans sökande förde honom runt Numoori, men till slut fick han upp ett spår. Han tog sig till Islagunen, där främlingar berättade att de träffat en blå björn, och vargar som matchade de beskrivningar som Azazel gav. Efter vad som kändes som en evighet av sökande fann sig Azazel snart flygande över bergen igen, kallande och lyssnande i hopp om svar. Ett svar som kom i formen av en flocks röster, ylande i en dal bland högresta bergkammar. Det var med sprudlande glädje och lättnad som Azazel återförenades med Jägarna och Zayev.

Azazel stannade med Jägarna igen ett slag, innan han beslöt sig för att ge sig av på nytt. När han lämnade Numoori för en sista gång så var det med Zayev vid sin sida.

Fysik


Azazels utseende är något som har förbryllat många. Trots att han räknas till fakargens släkte så finns där ingenting vid ett ögonkast som för tankarna till vargen. Detta kan anses såväl vackert som groteskt i "rena" vargars ögon. Han ser helt ut som bevingat lejon, med en lång och stark kropp, breda ben och stora tassar. Den extra muskulaturen Azazel har för sina vingar gör att han är något bredare över bröstet än ett vanligt lejon. Han äger kattens grace, och har till det lejonets styrka och tyngd vilket gör honom till en tuff motståndare. Azazels nacke, hals, bröst och buk kläs av en tät och mörk lejonman som skiftar i orangea nyanser runt huvudet. Hans ögon är mjuka och klarblå, och ansiktet kläs ofta av ett varmt leende.

Azazels vingar liknar de hos en kalkongam. De är långa och breda, med mörkare topp och ljusare botten. Tack vare vingarnas utformning kan Azazel färdas långa sträckor genom att glidflyga, utan att behöva slå ett enda slag med vingarna. Han är dock inte lika snabb på att manöverera i luften som många mindre fakarger, eller fakarger anpassade för akrobatiskare flygtekniker. Å andra sidan skulle han övervinna de mer akrobatiska fakargerna i längre flygningar, då hans glidflygande sparar mycket energi. Azazels rygg kläs av mjuka fjädrar, och han har stora stjärtflädrar som växer ut strax ovan svansroten.

Azazels kropp kläs av många varierande stora ärr. De mest märkbara är en samling bränsår över hans ben och sidor efter att han låg inburad i öknen. Flera av dessa ärr kläs idag av fläckvis vit päls där pigmenten i huden förstörts. I ansiktet och över skuldrorna har han även flertalet ärr efter otaliga strider. Under kriget ådrog han sig ytterligare ärr under buken och i ljumskarna efter de istappar han landat på.



Personlighet och Mentalitet
Azazel är en övervägande lugn individ som försöker ta det mesta med ro. Han behandlar andra som de behandlar honom, men ser inget nöje i onödigt käbbel eller stridande. Han tycker om att retas och busa med de han känner, och kan till och från bli ganska sarkastisk. Av främlingar uppfattas han oftast som lugn och kanske en aning tillbakadragen på grund av sitt vaksamma sätt. Han är dock allt som oftast hjälpsam. Han tar lätt illa upp om någon kränker hans värdighet, och blir snabbt irriterad på yngre individer som försöker verka störst och bäst, ofta för att de påminner honom om en ung och dum version av honom själv. Det är dock sällan han blir arg eller visar mycket av irritationen utåt.

Han lider av klaustrofobi.

Vind/Luft
Azazel äger kraften luft, eller vind, och är väldigt skicklig i sitt användande av kraften. Han använder den oftast som hjälp för att färdas längre sträckor medan han flyger, men har med lång erfarenhet lärt sig många varierande avancerade tekniker med kraften. En del är sådant han lärt på egen hand, men mycket är tekniker som han har sett andra använda och kopierat från dem. Han kan bland annat:
 * Styra större och mindre flöden av luft
 * Knuffa andra eller sig själv med vind
 * Leda vinden mot sig själv för att lättare fånga dofter
 * Delvis dölja sin egen doft från andra med samma teknik som ovan
 * Skapa projektiler av sammanpressad luft
 * Skapa trådar av sammanpressad luft som kan användas likt piskor
 * Skapa en vass, virvlande sköld (kan liknas vid propellerbladet på en flygplansnos)
 * Stanna luftflödet inom ett begränsat område så att det inte går att inandas
 * Dra luften ur andras lungor så att de får svårt att andas, men det kräver mycket koncentration

Familj i allt utom blod

 * Zayev - Min broder och bästa vän. Jag älskar dig. Du är, och kommer alltid vara, min familj här.
 * Naira - Jag saknar dig, min vän. Ta hand om dig, och lycka till med allt.
 * Arno - Jag undrar vem du har vuxit upp till att bli. Ta hand om dig och vakta dina föräldrar så de inte hittar på dumheter utan mig!
 * Oberon - Jag undrar hur stor du blivit, och vad du lärt dig. När vi ses igen får du berätta om alla hemlisar som jag missat! Jag saknar dig.
 * Azdell - Aldrig träffat
 * Nena - Aldrig träffat
 * Gharrow - Aldrig träffat

Devils

 * Nevada - Du tog mitt liv, men gav det åter. Nu är vi kvitt.
 * Tramptass - Du har min tillit och respekt. Tack för allt.
 * Kyoko - Tack för att du välkomnade mig i familjen, även om det till slut inte var där jag hörde hemma.
 * Shiro - Tack, för allt du lärde mig.
 * Malvado - Din tillit och dina lyckönskningar betyder mycket.
 * Frost
 * Vitani
 * Sarabi
 * Shetani
 * Saturn - Vi ses, min vän. Jag önskar dig all lycka.
 * Elyn
 * Kione
 * Aruheitou
 * Reikon
 * Tonbo
 * Urufu

Jägarna

 * Dimitrij - Lova mig att det inte är en meningslös kamp. Lova att du inte sänder dem i döden.
 * Niara
 * Loke
 * Orkidé
 * Kenai
 * Loiana
 * Niyaha - En dag ska du se att du flyger.
 * Nadie
 * Delshay
 * Nepotonje
 * Theano (npc)
 * Beata (npc)
 * Sixten (npc)
 * M.fl

Bekanta:

 * Hielo
 * Thzuki
 * Terock

Främlingar:

 * Angelus
 * Bianca - Jag önskar att jag kunde gottgöra dig.
 * Dislo
 * Zodiac - Vet att du har vackra ögon.
 * Diablo - Oavsett hur den dagen ser ut så är du skyldig mig en tjänst.
 * Roneen
 * Thayala
 * Pheobe
 * Dakarai
 * Boadicea - Du är långt hemifrån, främling.
 * Volbara
 * Valoria - Vassa blickar och avbitna ord tar dig inte långt.
 * Numiroya
 * BloodQueen
 * Meldew
 * Lorelei
 * Imrahl (Namnlös)
 * Ceylon (Namnlös)

Ogillar:

 * Tarl
 * Tiara
 * Mazerati
 * Zarec

Dödade:

 * Rastáfa
 * Tenana
 * Daylight
 * Constance

Trivia

 * Azazel har bytt utseende sedan han skapades. Till en början hade han ett vargansikte, men när Kreft tidigt 2011 fick tillstånd från admins förändrades han till att se ut helt som ett bevingat lejon. Färgmässigt har han också förändrats lite.
 * Han har klaustrofobi.
 * Han är homosexuell.
 * Han är kittlig i armhålorna och bakom öronen.
 * Namnet Azazel återfinns i många olika religioner och betyder ungefär "den Gud stärker". Oftast avbildas han som en get-lik demon. Kreft tyckte mest namnet lät roligt och ville använda det.