Ashkii

Personlighet
Vänlig, men svårt traumatiserad.

Utseende
Ashkii är en albino korsning mellan manvarg och drakarg. Hon har främst ärvt manvargens tunna, långbenta kropp, näpna ansikte och stora öron. Hon har ett par fladdermuslika vingar, och oregelbundna partier av bleka fjäll över kroppen; däribland runt vänster öga, på vänstra skuldran, under magen och på benen. Hennes päls är som alla albinos pigmentlöst vit, och tycks nästan ha en lätt skär ton där pälsen är som tunnast och den rosa huden under skiner igenom. Hennes nos och trampdynor är rosa, och klorna är väldigt bleka. Hennes enda kvarvarande öga — det vänstra — är rött. Hon har något längre huggtänder i överkäken än normalt, vilket gör att de sticker utanför munnen.

Ashkii har väldigt många ärr, där det mest iögonfallande är att hon saknar höger framben från strax under armbågen. Hon saknar även höger öga, och en del av överläppen på höger sida av nospartiet. Hennes vingar är håliga och ärrade, och hon har många ärr efter riv- och bit-skador över hela kroppen. Hennes svans har också blivit avsliten, och kvar finns endast en liten stump.

Krafter
Gift Ashkii har ett gift hon kan välja att utsöndra via munnen. Giftet är paralyserande och smärtsamt.

Giftimmunitet Hon är immun mot sitt eget gift. Det gör att Ashkii inte påverkas av sitt eget gift så som många andra giftvargar gör.

Historia
Ashkii var en vandrare som råkade befinna sig på fel plats vid fel tillfälle. Hon mötte Diablo när han var skadad, och erbjöd av naiv vänlighet att hjälpa honom. Diablo försökte attackera henne när hon kommit nära nog, men hans skador hindrade honom. Trots försöket så ville Ashkii ändå tro på det goda i alla vargar, och hon fortsatte att hjälpa honom. Diablo berättade att han hade en sista önskan, att få en kull valpar innan han dog. Ashkii gick med på att uppfylla hans önskan.

Det dröjde inte länge förrän hon var dräktig med Diablos valpar. Till en början hade det bara varit en akt av vänlig hjälpsamhet, men allt eftersom dräktigheten förlöpte, desto mer fäst blev Ashkii vid tanken på att faktiskt bli en mamma. Diablo hade dock andra tankar. När Ashkii började prata om valparna som sina, så blev han rasande. Valparna tillhörde honom, inte henne. Han attackerade Ashkii och skadade henne på så vis att hon inte skulle kunna fly från honom. Han tog hennes ena ben, och fröstörde hennes vingar. Ashkii hade inte en chans.

Men hon lyckades fly. Den unga fakargen Gideon hittade henne, och hjälpte henne att tillfriskna från skadorna Diablo åsamkat henne. När valparna föddes så hjälpte han henne att flytta dem från Mardouf till Kaiwood. Gideon blev som en extra son till henne, och storebror till de nya valparna. Ashkii fann sig lätt i rollen som moder, och älskade de nya valparna högt, trots det som hänt. Sina tre döttrar döpte hon till Nour, Nerissa och Naira, och de tre sönerna till Nishki, Nathero, och Nero. Tiden i Kaiwood var fridfull, men tyvärr skulle det inte förbli så.

Diablo hittade Ashkii igen. Han hade spårat henne till Kaiwood, och var rasande över att hon rymt med vad han ansåg vara sin egendom. Ashkii kämpade för att försvara sina valpar, men det var en hopplös strid. Diablo slaktade alla utom en valp, och det var med nöd och näppe som Gideon lyckades fly med den sista. Men så plötsligt vände striden. Diablo började agera stelt och underligt, och Ashkii insåg att hon hade gift på tungan. I en stund av panikfylld hämndlystnad förgiftade hon Diablo tills han inte kunde röra sig mer. Hon gick runt honom, hånade honom, och kastrerade honom för att se till att han aldrig skulle kunna få fler valpar efter vad han gjort. Sedan lämnade hon honom där, i tron att giftet skulle ta ut sin rätt och döda honom.

Ashkii, Gideon, och den överlevande valpen Nero, tog sig till Silverpile. Sorgen över förlusten tog hårt på dem alla, men i Silverpile fick de åtminstone en tid av lugn. Nero växte till en frisk och otroligt snäll valp, och även om han var slående lik Diablo till utseendet så älskade Ashkii honom oerhört mycket. Men inte ens i Silverpile skulle friden få bestå. En natt försvann plötsligt Nero, och när Ashkii och Gideon sökte efter honom fann de doften av Diablo i närheten. En oerhörd skam och ångest fyllde Ashkii när hon insåg att Diablo inte alls hade dött i Kaiwood, att hon borde ha stannat och varit säker på att han dog. Nu hade han tagit Nero ifrån henne, och hon var säker på att hon aldrig skulle få se sin son igen.

Ashkii blev en skugga av sig själv efter det. Den glada, naiva vänlighet hon en gång haft hade slitits ut ur henne bit för bit, och nu fanns bara ett traumatiserat, ångestfyllt spöke kvar. Hon och Gideon vandrade tillsammans en tid, men snart bad hon sin adoptivson att lämna henne. Hon ville ge honom chansen att leva för sig själv, upptäcka Numoori och skapa ett eget liv utan att hon sinkade honom. Hon försäkrade honom om att hon skulle vara okej på egen hand. Sen var hon ensam.

Hon vandrade planlöst genom Numoori på egen hand under en lång tid, innan hennes mardrömmar plötsligt tycktes komma ikapp henne igen. Den stora, svarta hanen som hittat henne var så lik Diablo att hon var säker på att det var han som kommit för att avsluta hennes liv en gång för alla. Men så sänkte vargen huvudet och, som han gjort så månge gånger som valp, visade han henne den vita locken päls han hade i pannan och sade att det var den del av sig själv han älskade mest. Det var Nero. Hennes sista, förlorade son var vid liv, och hade återvänt till henne. Deras återförening blev lycklig, om än kantad av år av trauma och sorg.

Ashkii och Nero tog sig till Civitas, en plats de hört talas om ryktesväg, där vargar sades kunna finna skydd. De tog sig till stadens inre delar, där de möttes av Even från flocken Tenebris, och bad flocken om hjälp. Lättnaden de kände när de fick veta att de var skyddade inom Civitas murar blev dock kort, för i samma stund kom Diablo ikapp dem igen. Fylld av förtvivlad panik kunde Ashkii inte göra annat än se på när Diablo gick till Anfall, och Nero mötte fadern med hugg och slag. Striden blev kort men hård, och Diablo verkade nästan inte reagera på de förödande skador sonen åsamkade honom, helt uppslukad av sin galna vrede. Nero blev också svårt skadad i striden, då fadern bröt hans ena bakben och slet upp stora sår i hans kropp. För ett ögonblick såg det nästan hopplöst ut.

Men när Even, som hållit sig vid sidan om de stridande utan att lägga sig i, blev bränd av en av Diablos eldattacker så vände striden snabbt. Ashkii såg den milda gråvargen hon och sonen talat med bli svårt skadad, för att i nästa stund ha läkt ihop igen och med onaturlig snabbhet och styrka attackera Diablo. Even slet ner Diablo till marken som om han vägt ingenting, och bröt hans nacke så att han paralyserades från nacken och ner. Ashkii såg sitt livs största fiende, sin mardröm, plötsligt besegrad. Ashkii fylldes av en närmast hysterisk känsla, lättnad blandad med hat och sorg, när Diablo låg förlamad framför henne. Efter så många år av rädsla, trauma och sorg så kunde hon äntligen avsluta Diablos liv för gott. Efter striden bar Nero med sig kroppen så att han och Ashkii skulle kunna begrava den, och med kroppen även begrava det förflutna.

Relationer
Familj
 * Gideon - Adoptivson - Tack för att du ville bli min son.
 * Nero - Son - Du har gett mig tillbaka mitt ljus.
 * ✝ Nathero (npc) - Son - Vila i frid.
 * ✝ Nishki (npc) - Son - Vila i frid.
 * ✝ Naira (npc) - Dotter - Vila i frid.
 * ✝ Nerissa (npc) - Dotter - Vila i frid.
 * ✝ Nour (npc) - Dotter - Vila i frid.

Fiender
 * ✝ Diablo - Hatar - Må du brinna för evigt.

Andra relationer
 * Even - Text

Trivia

 * Det var tänkt att Ashkii skulle blivit våldtagen av Diablo, men på grund av Numooris uppdaterade regler kring just våldtäkter i rollspel så ändrades händelsen till att Ashkii naivt gick med på Diablos önskan, och i efterhand skadades av honom istället.