Azelah

Personlighet
Text

Utseende
Mycket lik kargen i kroppsbyggnaden. Beige.

Krafter
Kraft Text

Historia
Azelah föddes in i en liten grupp vargar på Stäppen. De var inte nog många för att kalla sig en flock, utan endast några vänner och släktingar som stod varandra väldigt nära. Hennes far, en karg, hans bästa vän, hennes mor, en ljudvarg, och hennes två systrar. Hennes föräldrar fick en kull på tre valpar, två honor och en hane och tillvaron var idyllisk för dem. De fick en lugn och säker uppväxt, inga tragedier eller större missöden hände dem. Azelah upptäckte tidigt sin ljudkraft, har alltid haft en förhöjd hörsel, och har efter mycket träning med sin mor lärt sig kontrollera den skapligt och har även börjat lära sig att använda den offensivt. Hon hade en väldigt bra relation till alla i sin närhet, men speciellt med sin broder. De gjorde allting tillsammans, lekte, tränade, jagade, ja allt möjligt. När de var 17 m.år så fick hon och hennes bror tillåtelse att bege sig ut på en vandring ensamma efter att ha velat göra det väldigt länge. Det var en stor händelse i deras liv, de hade friheten att göra vad helst de ville utan att föräldrarna eller mostrarna ständigt kollade dem över axeln. Till en början så gick det hur bra som helst, de tog sig upp i Blodbergen och njöt av att få upptäcka nya platser, se världen ur ett annat perspektiv. Deras idylliska värld skulle dock få ett abrupt slut. Under en natt så drog en storm in över bergen, skiljde dem åt. Sedan den dagen har Azelah inte träffat sin bror, har ingen aning om vad som hände honom, om han ens fortfarande är vid liv. Hon sökte envetet i flera dagar i sträck, tills dess att hennes kropp skrek efter mat och vila. Utmattad och full av sorg så kolappsade hon på en av de många stenblocken som fanns i närheten. Hon var inte medveten om hur mycket tid som förflöt innan den främmande hanen hittade henne. Till en början så trodde hon att han var där för att hjälpa henne, men hon insåg snart att hon inte kunde ha haft mer fel. Han misshandlade henne och slog henne medvetslös, hennes redan svaga kropp lyckades inte göra mycket motstånd, sedan tog han med henne till en liten skymd grotta. Hon hoppades att det skulle vara allt, att han gjort det han tänkt göra och sedan skulle släppa henne eller att hon skulle lyckas fly på något sätt. Så var dock inte fallet. Några dagar senare började hon löpa för första gången, hon hade ingen aning om vad det var, men hon märkte att det inte alls var något bra då hanen blev ännu mer aggressiv. Han förgrep sig på henne upprepade gånger under de dagarna som förflöt, lät henne inte komma undan, och det lilla motståndet hennes kropp orkade med gjorde inte särskilt stor nytta. De kommande månaderna levde hon i en dimma, dagarna flöt ihop och bildade endast ett minne av smärta och en evig hunger som aldrig stillades av de små köttslamsor hon då och då fick. Hon hade svårt att förstå hur hennes buk kunde fortsätta växa då resten av kroppen magrade, tills hanen en dag nämnde någonting om valpar. Hon blev förskräckt av tanken på vad han skulle göra, och hade gjort. Som om inte allting hade varit illa nog redan. Hon önskade att hon inte skulle behöva gå igenom det hela, men det var oundvikligt, och valparna föddes tidigt en fuktig morgon. Fem små oskyldiga försvarslösa valpar, tre hanar och två honor, hennes valpar. Hon förvånades av känslorna som slog henne, hur hon genast kände att hon älskade dem och ville beskydda dem. Hon var dock svagare än någonsin innan, och hanen var alldeles för stark och stor för att hon skulle kunna hindra honom från att hugga ihjäl de små liven framför hennes ögon. Någonting sprack inom henne, något som tills den stunden fortfarande hade varit någorlunda intakt, och någonting annat väcktes inom henne, ett ursinne, en sorg. Hon hade tidigare varit oförmögen att få sin ljudkraft att göra någon stor påverkan på hanen, men med det brinnande ursinnet i hennes hjärta så slog hennes blotta vrål ut hanen inom några sekunder. Det gav henne nog med tid att kravla sig ut ur grottan som varit hennes fängelse under en sådan lång tid, se soluppgången för första gången på vad som kändes som en evighet. Trots att hon var skadad och svag så lyckades hon på något vis ta sig bort ifrån platsen, och inom de närmsta dagarna ner för berget. Hon var fri, men på bekostnaden av alldeles för mycket. Tiden förflöt och hon började sakta men säkert återhämta sig fysiskt, var innerligt tacksam för att hon hade sin ljudkraft för att kunna slå ut bytesdjuren tills hon var i nog bra skick att jaga dem. Hon hade ingen aning om vart hon befann sig, och inte heller någon aning om vart hennes familj var. Hon var alldeles ensam, ärrad och förstörd med hela landet framför sig, som hon en gång velat, men på ett helt annat sätt.

Relationer
Familj
 * Namn - Text
 * Namn - Text

Vänner
 * Namn - Text
 * Namn - Text

Andra relationer
 * Namn - Text
 * Namn - Text

Trivia

 * Text