Artemis

Historia
Artemis föddes som fjärde valpen på en kull av fem valpar. Fadern Lukario var en grym varg som styrdes av maktbegär och målet att skapa sig en stark arme av otroligt kraftfulla krigare. Då valparna öppnat ögonen visade det sig att det var bara Artemis som fötts med röda ögon som fadern önskade eftersom de röda ögonen står för grymhet och ondska. Han ville inte ha några mjäkiga krigare utan sådana som inte skulle stoppa för något. Syskonen dödades och när Artemis var gammal nog att klara sig helt på kött dödades även modern. Artemis är Trädcaza och är född med tummar för att få bättre grepp uppe bland träden. Men hon tränades som Markcaza vilket gör henne till en galet skillad stridsmaskin.

Det var till krigare hon tränades och fostrades och det är en krigare hon är ända ut i klospetsarna. Hon vet att hon är bra och enligt henne själv gör hon aldrig några fel. Hon är präktig och snobbig på ett sätt. Ser sig själv som bättre än alla andra. En bättre krigare åtminstone och ingen slår henne i skönhet. För henne existerar inte ordet nederlag. Faller hon är hon lika snabbt uppe igen och ger sig inte förrän det går som hon vill. Tjurskallig kanske men det ger alltid resultat. Liksom allt har två sidor besitter även Artemis goda sidor. Men det är inget hon gärna visar då det i hennes ögon tyder på svaghet. Och Artemis är inte svag. Hon är en tränad krigare och det är det hon lever på.

Då Artemis var runt 7-8 år. Redan då en mäktig krigare och högrest och betedde sig mycket äldre än sin ålder påpekade. Så kom det en ung hane till Lukario som tog in denne i armén. Artemis hade inget större intresse för den unga hanen då denne inte var renrasig cazavarg. Men de fick ändå träna ihop och nog lärde de sig en del av varandra oxå. Men snart kom hanen till henne och berättade att han skulle vandra hem igen. Han berättade att han fattat tycke för henne. Att han älskade henne och ville ha henne för sig själv. Men Artemis fann denna halvblod inte det minsta värdig och gav honom nobben. Hanen vandrade iväg och Artemis såg honom inte mer. Hon brydde sig inte heller. Hennes liv gick ut på träning och att bli en så mäktig krigare som möjligt.

Artemis klättrade allt högre i rang i sin fars armé. Hon var alltid på topp. Hon blev även vackrare och vackrare ju äldre hon blev. Något hon var väl medveten om och något som även var till hennes fördel allt som oftast. Hon ser sig själv som den bäste. Kanske var det även det hon var i sin fars armé och hennes höga rang var väl ändå bevis nog. Hennes fars armé var hennes liv. Det fanns inget annat för henne. Men tillslut kände hon sig instängd. Som om hennes liv fick plats i en låda. När hon var 17 år bestämde hon sig för att hon inte längre ville vara någons marionett utan att livet måste ha mer att ge. På en spaningsrunda "gick hon vilse" och försvann Man letade efter henne men hon fanns inte att finna. Artemis hade redan tagit sig allt för långt bort. Och hon var överlycklig. Nu skulle hon se sig om i världen. Bli sin egen. Ingen som styr henne utan hon bestämmer helt själv. Hon var exalterad till max och riktigt tog till sig alla nya intryck. För att skaffa sig föda räckte inga små halvportioner. Hon gav sig bara på stora byten och därmed blev hon starkare. Hon släppte inte sin träning bara för att hon lämnat faderns armé bakom sig. Träningen fortgick. Hon tränar varje dag. Allt hon gör är träning och alla fajter, även om det bara handlar om att fälla ett byte, är en strid.

Snart vandrade hon över gränsen till Numoori.

Kraft nr 1

 * txt
 * text
 * texte

ev kraft nr 2.

 * text
 * text

Släkt
Kan delas in i klaner, flockar, eller dylikt efter önskemål Text Text.
 * Namn
 * Namn

Andra relationer
Vänner, fiender, osv Text Text.
 * Namn
 * Namn

Trivia
'
 * text
 * text