Ïver

Historia
Ïver föddes i en kull av 4. Men kom att bli den enda överlevande. Till en början levde de så gott som lyckliga tillsammans, men det visade sig att hans fader, Miles, tog det hårdast i familjen. I rasande fart blev han sjukare, och sjukare - inte fysiskt utan psykiskt. Till sist hade han blivit sinnesjuk, och i sin ångest och vrede tog han livet av hans mor. Ïver han bara fylla 3 år innan hans mor blev mördad inför honom.

Ïver som inte kunde överleva ensam, stannade i sin faders sällskap. Miles behandlade honom illa, genom både fysisk och psykisk misshandel. Hans tunga barndom kom att göra honom en snarlik kopia av hans fader. När han var gammal nog att ge sig av, så mördade han Miles utan att tveka, och begav sig av.

Ïver träffade på en flock, och blev vid första ögonkast förälskad i alfas dotter, Luna. Enbart i syfte att komma henne närmare, kämpade han för att bli accepterad i flocken - vilket han slutligen blev. Ïvers sinnessjuka gjorde att han skapade en värld av vanföreställningar. I hans huvud så var Luna och han ett kärleksfullt par. Men när hon en dag blev dräktig med en annan hanne ur flocken, mördade han henne kallblodigt och blev förvisad ur flocken. I hans huvud hade hon blivit våldtagen - han ansåg sig gjort henne en tjänst att inte låta henne föda oönskade valpar. Han tyckte att hon var värd mer än vad universum hade att erbjuda.

I resten av sitt liv strövade han omkring ensam, innan han slutligen dog av sjukdom.

Fysik
Ïver var en relativt högrest hane, som inte ansågs speciellt muskulös. Hans päls var mörkgrå, med tecken i olika gråa nyanser. Han hade en rand som var mörkare än resten av pälsen, längs hans rygg och ner på utkanten av låren, också ner på sidorna kring hans skuldror. Över nosen och under ögonen hade han en ännu mörkare mask, som fick honom att likna lite en tvättbjörn. Över kinderna och hals och mage så hade han en ljusare nyans - även hans tår var den ljusgråa färgen. Hans ben blev successivt mörkare. Ïvers ögon var starkt orange, och skapade en märkvärdig kontrast i hans mörka utseende. För övrigt hade han väldigt små pupiller, som gjorde att han såg en aning galen ut.

Personlighet och Mentalitet
Ïver var sannerligen en speciell individ. Han fann glädje att höra andras plågsamma skrik, och njöt av att skrämma andra. Det var inte så att han attackerade utan förvarning, men om han träffade rätt individ vid rätt tidpunkt var det inte ovanligt att han gick därifrån och dem låg kvar livlösa på marken. Det fanns helt klart något mordiskt över honom, och hans hånfulla leende. Det var näst intill omöjligt att missa att denna hanne led av något - vad det än nu var.

Han var inte skygg, eller tillbakadragen. Han var faktiskt väldigt uppmärksamhetssökande. Om han kände lukten av varg så tvekade han inte att följa upp den. Men om denna varg visade sig svag, eller osäker på honom, blev det hela genast en jakt för honom. Det blev ett spel som han helt enkelt inte kunde motstå att spela. Men förvånansvärt nog, så kom han bra överrens med andra som var lite som honom - sådana som förstod honom. Han var skämtsam, om än på ett skräckinjagande och mordiskt sätt.

Mörker
Ïver besitter kraften av mörker. Trots att detta är en kraft han haft med sig sedan han var en valp, så har han alltid förträngt den. Ïver bar uppfostrad med en kraftlös fader, som såg krafter som en missbildning, en förbannelse. Det var strikt förbjudet att använda sig av krafterna enligt honom, och under denna hård uppfostran så var det så Ïver också började se på krafterna - som något skamligt. Det var inte förrän han mötte Luna, som han lärde sig acceptera sina krafter. Istället för att använda sina krafter, så hade han alltid använt sig av sin kropp i slagsmål, då hans fader ansåg att detta var det enda rätta. På så vis är han en väldigt skicklig slagskämpe, även utan sina krafter.

Trots att Ïver har lärt sig mycket om krafter och mörkret som vilar inom honom, så lär han sig något nytt varje dag. Han är otroligt kraftfull, och tanken på att han inte bemästrar sina krafter ännu gör han bara mer exaltherad till att lära sig. För honom har hans krafter blivit något han inte kan leva utan. Hittills kan han:
 * Tenebris Sphaera - Ïver framkallar sfärer av mörker. Dessa sfärer kräver bara mörker för att kunna bli tillverkade. Minst energi drar det på honom, om det är nattetid eller om omgivningen är mörk. Men mörkret inom honom är också tillräckligt för att han ska kunna skapa sfärer - dock är det mycket mer energikrävande. Som max kan han framkalla fem sfärer samtidigt. I en sfär kan han fånga mindre byten, så som hare eller iller.
 * Odium Clavi - Ïver använder sig av mörkret fför att skapa piggar som skjuter ut ur marken. Deras styrka varierar beroende på hur mycket han anstränger sig. Just nu är det starka nog att penetrera en kropp, men hans mål är att de ska bli så kraftfulla att han kan skära igenom i stort sett vad som helst. Dessa spikar är dock väldigt energikrävande, och är mest effektiva i mörkret.
 * Umbrata Ambulate - Tillsammans i mörkret blir Ïver uppslukad av mörkret, och blir dold. Detta är något han har väldigt svårt att kontrollera, och drabbar honom väldigt ofta. Dock så gäller detta bara inom en vissa radie. När någon är mindre än 150 meter bort, så upplöses mörkret som håller honom gömd. Ïver jobbar på att kunna kontrollera detta, och även på att kunna hålla sig gömd även när någon närmar sig.
 * Anima Compedibus - Detta är Ïvers mest kraftfulla av attacker. Ïver framkallar ett moln av mörker, och om något eller någon kliver innanför detta så blir de totalt blinda - men bara så länge de är inuti dimman. Den tar dock enormt mycket energi från honom, och han kan bara förblinda en individ åt gången. Efter han använt detta blir han oerhört sårbar, och kan svimma av utmattning.

Familj

 * Miles (NPC) - Du hade ändå inte varit något utan mig.
 * Florea (NPC) - Jag vet inte ens vem du var.

Övriga

 * Aquaria - Bortglömd.
 * Ivy - Du skulle komma att bli det närmsta jag skulle kunna kalla vän.
 * Nitika - Du var vacker. Men inte mycket mer.