Dimitrij

Dimitrij - Ättling i 42:e generationen till Demetrius - Enda överlevare ur vampyrjägarflocken "De Vita"

Historia
Från den stunden Dimitrij öppnade ögonen tränades hon att bli ett vapen. En duglig krigare och jägare, ättling i 42e generationen efter Numooris äldsta vampyr – Demetrius – och en i det långa ledet av framavlade vampyrjägare. Demetrius ättlingar nådde Numoori och bildade flocken "De Vita" för många hundra år sedan. Flocken bestod till början av enbart vrener, och kännetecknades av deras onormalt ljusa fällar. Under många generationer studerade de och lärde sig vampyrernas rörelser, deras rutiner och beteenden. De lärde sig om deras styrkor och svagheter. Men till slut tvingades de inse att de inte hade det som behövdes för att slåss mot vampyrerna. De behövde elden. Så de sköt sin stolthet åt sidan och introducerade drakargblod i flocken. Jakten, med mål att utrota nattens barn, var viktigare än deras rena blod. Det tog lång tid och många försök innan de fick fram det de var ute efter. En varg, med deras framavlat snabba och starka kropp, med vingar och eldens kraft.

När Dimitrij och hennes kullsyskon föddes bestod flocken till största del av dessa framavlade vidunder, och de blev inte annorlunda. Några bar flockens karaktäristiskt ljusa färger, andra var dovare, men alla hade sedan många generationer tillbaka lämnat vrenens sedvanligt mörka fällar. Redan i väldigt ung ålder fick alla flockens valpar lära sig om legender, myter och fakta. De äldre lärde dem om gudarna och släktens historia. Bön och sång blev en stor del i allas liv. De introducerades tidigt i stridskonstens värld, och de svagare valparna överlevde sällan den hårda träningen, vilket resulterat i flockens starkt framavlade gener. De var alla jägare, utformade i minsta detalj för att kämpa mot Nattens Barn.

Dimitrij växte snabbt in i rollen som vampyrjägare och följde med ut på många jakter. Oftast innebar jakterna inte mer än att lokalisera vampyrerna och studera dem. Ibland stred hon jämsides sin familj. De kämpade för gudarna och för varandra, i den starka tron att de en dag skulle rena världen från de oheliga monster som vandrade i mörkret. De lade ingen vikt vid ondska eller godhet – sådana befängda, trånga uttryck spelade ingen roll i jämförelse med de varelser de kämpade mot och hade kämpat mot i århundraden. Familjen och jakten betydde allt. Men en natt gick allt fasligt fel. Den vampyr flocken följt länge visade sig vara starkare än de förutsett. När de gick till anfall var den äldre varelsen beredd, och hade tillkallat sina betydligt yngre slavar. Dimitrij lyckades lämna stridens hetta med livet intakt när familjen slog till reträtt. Hon lyckades hitta ett skydd där hon gömde sig tills morgonen grydde. I morgonsolens sken återvände hon till stridsplatsen i hopp om att dödsantalet inte var så stort som hon befarade. De som kommit undan hittade hon efter mycket letande i närområdet, alla dräpta. Hon grät inte då. Sorgen hon kände övergick snabbt i ett förblindat hat och ett kraftigt hämndbegär. Men hon var ung och rädd. Oförmögen att göra annat brände hon noggrant alla kropparna, hur smärtsamt det än var. Hon strövade länge runt planlöst i landet. Hatet mot Nattens Barn lade sig aldrig, men med tiden lärde hon sig att ta tillvara på det och samla det, istället för att fäkta blint i mörkret. Under sin vandring mötte hon flera av landets odöda. Om det var av en slump eller ödet kunde hon inte avgöra. Hon talade med dem, och även bakom sitt hat och sin rädsla såg hon att de skiljde sig mer från varandra än hon tidigare förstått. Amanita – den skimrande blå – överraskade med att själv bära ett hat mot vampyrerna och en vilja att kämpa mot dem. Locura – den grönögda – var slug och oberäknelig. Valiquette – den ljusa – avundades de levande för deras dödlighet.

Efter lång tid, utan att ha träffat många av sitt eget, dödliga slag, mötte Dimitrij döden i Itrozos skogar. Demetrius – anfadern – korsade hennes väg. Det var han hon sökt så länge i hopp om hämnd. Men hon var inte redo. Hon kom ifrån honom med livet i behåll, men det knappt. När hon föll ihop, sargad, blåslagen och förgiftad av skogens eget gift, var hon säker på att hon redan vandrat in i Chaibos famn. Men hon räddades från döden av en ängel. Den grå silvervargen Niara sjöng för henne och ledde henne tillbaka till ljuset. När Dimitrij återhämtat sig nog för att gå själv gav hon sig av österut. Hon ville komma bort från de marker där Nattens barn härskade. Fortfarande svag och med många oläkta skador blev hennes resa lång och svår. Hon undvek främlingar och sov endast i korta perioder. Rädslan att hon kunde vara förföljd smög sig in i hennes tankar. Hon vågade inte jaga då hon var rädd att någon skulle finna henne och avsluta hennes liv. I Kaiwood korsades hennes vägar av en ljus kreschimvarg vid namn Loiana. Dimitrij ville bli lämnad ensam, men Loiana insisterade på att få hjälpa henne och i alla fall följa henne ut ur skogen. Trots hennes motvilja kom hon att uppskatta kreshimens närvaro, och ville i det närmaste kalla den mindre honan för vän när de på gränsen mellan Kaiwood och Nordan gick skilda vägar.

I Nordan stötte hon ihop med en vrenhane vid namn Aldo. Hanen följde efter henne i några dagar innan hon tog kontakt och bad honom ge sig av. Han ville, precis som Loiana, hjälpa henne. Hon var fortfarande svag och sjukligt utmärglad. Hon försökte lämna Aldo vid ett flertal tillfällen, men han envisades med att följa efter henne och hjälpte henne med jakten. Hon började uppskatta hanens närvaro och de vandrade tillsammans från den norra kusten och genom lövskogen. När sommaren kom hade de tagit sig ut på en av de större öarna i östra Numoori där de ville påbörja en egen familj. Hon kände att det mörker som hängt henne i hälarna kanske äntligen lättat, och att hon äntligen skulle få chansen att återuppbygga det som tagits ifrån henne. Som av en slump råkade Loiana dyka upp i området under sommaren. Vännen stannade hos den då högdräktiga Dimitrij och Aldo i några dagar innan hon behövde ge sig av. En knapp vecka senare drabbade olyckan åter Dimitrij när hon fick missfall. Hon och Aldo lämnade ön redan morgonen därpå efter att ha bränt de fem små kropparna.

Fysik
Dimitrij är en ättling efter en familj med starkt framavlade gener i syfte att jaga och döda vampyrer. Hon har en lätt men muskulös kropp, med en djup bröstkorg som hyser ett stort hjärta och stora lungor. De långa, starka benen, den höga andelen snabba muskelfibrer och den väldigt flexibla ryggraden tillåter henne att springa oerhört snabbt. Tack vare sin anatomi och sin springstil (double suspension gallop) kan hon tillryggalägga långa sträckor på kort tid. Bröstkorgen är smal men muskulös, med ett extra par bröstmuskler som ger de vida vingarna god styrka. Vingarna är stora och byggda för smidighet och långa flygturer. Membranet mellan de långa fingrarna är på ovansidan mörkt och har ljus undersida, vilket ger henne god kamouflage i luften. Vingarna fungerar till stor del som en fladdermus vingar och hålls vanligtvis vilande mot hennes sidor. Fingrarna är långa och viker sig längs med armen när vingarna är infällda. Dimitrij kan stödja mot vingarnas tjockhudade knogar, och hon använder tummarnas klor som hjälp vid klättring över steniga områden.
 * Mankhöjd: 102 cm
 * Vingbredd: 604 cm
 * Vikt: 70kg

[Bild kommer]

Dimitrijs ansikte är långt och smalt med en något välvd nos. Ögonen är skarpa och grå, och tillåter henne att se längre än en landburen varg för att kunna se marken från hög höjd. Ett par hjorthorn pryder hennes hjässa och sträcker sig över nackens långa päls (hornen tappas under vintern och växer ut igen till våren). Öronen är hängande och hålls oftast bakåtstrukna, men kan lyftas över huvudet. Svansen är lång och hjälper Dimitrij med såväl balans som att styra i luften. Tassarna är något större än en vanlig vargs. Klorna är desamma som hos vargen, om än något kraftigare. De är skapta för att gräva och springa och används inte som vapen.

Hennes päls är lång och silkesaktig, med lätt vågiga inslag. Den är som längst om nacken och under bröstkorgen, samt över höfterna och svansen. Underpälsen är tjock och mjuk. Hon är blekt beige till färgen, med en mörkare brun nyans över nacke och rygg, och blekare inslag i ansiktet. Hornen skiftar mellan blekt gräddfärgade och mörkare bruna eller orangea nyanser.

[Bild kommer]

Träning
Dimitrij tränades redan som valp i allt från historia och legender till stridskonst och sång. Hon kan en stor del av numooris historia, och kan berätta sin släkts historia utantill. Hon kan en mängd sagor och berättelser, såväl kända som mindre kända.

Hon tränades hårt fysiskt, och är tack vare träningen såväl som sitt framavlade fysiska yttre mycket snabb och lättfotad. Hon springer snabbare än de flesta vanliga vargar och har god uthållighet. Hon har tvingats utveckla oerhört snabba reflexer och har en stark och effektiv muskulatur som göra att hon snabbt kan ta till luften om så behövs. Hennes snabba reflexer är delvis något hon ärvt. Hon har betydligt snabbare reaktionsförmåga än de flesta vargar, vilket var en viktig egenskap för att kunna jaga vampyrer. Hon är inte överdrivet stark, även om styrkan också var en del som tränades. Hon förlitar sig hellre på snabbhet och taktik än rå styrka.

Dimitrij tränades tidigt i att uppfatta skepnader i ögonvrårna, och har förvånansvärt god syn i sitt periferiseende. Detta hjälper henne att upptäcka faror från sidorna såväl som från ovan som under sig själv - dock inte bakåt då hon inte har ögon i nacken. Hennes hörsel har även den tränats, och hon går gärna med öronen vinklade så att hon lätt ska uppfatta ljud bakom sig. Med sin kraft till hjälp brukar hon ändå upptäcka främlingar ett tag innan de är nära nog för att på annat vis synas eller höras.

Redan som valp tyckte Dimitrij om att sjunga. Hon lärde sig snabbt många olika sånger, och var noggrann med att kunna allt utantill. Hon kan många sånger och sjungna böner, men sjunger inte längre lika ofta som förut.

Personlighet och Mentalitet
Kommer~

Eld
Elden är hennes starkaste kraft, en som avlats in i släkten för många generationer sedan och som tränades hårt. Hon hanterar eldkraften väl.

Telepati
Telepatin använder Dimitrij främst till att känna andras närvaro, men även till att kommunicera via tanken när hon vill dela med sig av något ord inte kan förmedla, eller som särskilda öron ej borde höra. Hon är väldigt bra på att stänga ute främlingar ur sitt eget sinne, men övar på att själv tränga in i andras sinnen.

Familj

 * Vartina och Eronetur "Jag älskar er högt. Jag ska hämnas er, mor och far. Jag ska hämnas er och jag ska göra er stolta. Vila i frid."
 * Verigrett "Du var någon jag såg upp till, en syster jag alltid kommer älska. Jag ska hämnas dig syster. Vila i frid."
 * Orutir "Min närmsta vän, lekkamrat och rival. Jag älskar dig käre broder och jag ska göra allt i min makt för att hämnas dig. Vila i frid."
 * De Vita "Jag älskar er alla och ni kommer alltid ligga mig varmt om hjärtat. Tack för allt ni lärde mig. Jag ska hämnas er och ära minnet av er. Det var en hård sista kamp. Vila i frid."
 * Aldo "Jag vet att vi lever, älskade, och vi ska fortsätta leva."

Gillar

 * Shiva "Jag tror att du har stora saker att uträtta."
 * Niara "Jag kan inte tacka dig nog, Ängel"
 * Loiana "Jag önskar dig all lycka. Må din färd bli snabb och säker."

Främlingar

 * Taranis "Du är starkare än du tror."
 * Demethra "Om andar finns eller ej spelar ingen roll. Att strida utan anledning leder ingen vart i livet."
 * Xeeye
 * Cassidy
 * Vulcan
 * Diablo
 * Leyrinn
 * Violin Kommer~
 * Mephisto Kommer~
 * Midir "Må gudarna vaka över dig också."
 * Kian "Ett ljus i mörkret. Tack."
 * Shady "Endast ett skall bland skuggorna"
 * Arroya

Nattens barn

 * Demetrius "En dag."
 * Amanita "Kan jag lita på dig, barn av natten? Strävar vi efter samma mål?"
 * Valiquette "Blinkar jag så mycket?"
 * Locura "Är din värld vacker?"

Trivia
'
 * Tror starkt på Numooris gudar