Cerulean

''"Det enda jag litar på här i världen är mina vingar." - Aurora Borealis med Lawenya''



Historia

Cerulean var en gång som vilket varg som helst. En valp, ung och lycklig tillsammans med sin familj. Han levde i största välstånd men två föräldrar som älskade honom. Maten fanns i riklig mängd, liksom kärleken mellan familjens medlemmar. Cerulean levde i perfektion - men allt skulle komma att förändras, den dagen på berget mördade dem alla. Han var den enda som undkom tragedin. Att sen skärma av sig från omvärlden var något som kom automatiskt. Han talade inte med någon, höll sig ensam och isoleringen varade i många, många år. Att han ens överlevde som så ung var ett mirakel, men Cerulean visste inte då om han skulle tacka gudarna för att ha överlevt eller förbanna sin nyfunna ensamhet.

Strax efter olyckan började Cerulean vandra, och från bergen vid Svartstrand där han vuxit upp vandrade han åt nordöst utmed Kawazatriskogens västsvans intill kusten. Strax fann han ett gammalt djurbo likt en kaninhåla, där han kröp ner och bosatte sig i under drygt ett år tills han inte längre kom ner i den trånga hålan. Inte förrän då befann han sig på resande fot igen, och vandrade mot norr upp i Byoomi. Där fann han sig trivas, och bosatte sig ännu en gång på en ny plats. Ett träd blev hans hem under ytterligare många år, innan Cerulean började finna intresse i berget som reste sig i norr. Efter ett tretal år valde han att vandra vidare, nyfiken på världen bortom berget och vad som kunde finnas där. Det var med största förundaran han flög över berget och fick se slättlanden innanför bergets murar. Numoorislätten. Cerulean fann platsen oerhört vacker och idealisk för en bevingas, med klar himmel och så mycket plats det bara var möjligt. Egentligen hade planen varit att resa vidare, men han fann inte längre någon anledning. Varför lämna en plats, så perfekt? Beslutet blev taget, och tills han fyllde tjugotre år levde han på slätten. Ensam, men inte olycklig annat än den skärande sorgen efter familjen han förlorat.

När han slutligen vågade ta kontakt med omvärlden igen så reste han först till Öarna, där han träffade Gideon. Deras möte blev kort då Cerulean drabbades av smärre panik och lämnade platsen. Han fortsatte den korta färden mot träsket, där han träffade ytterligare två vargar, Crusoe och Alduin. Även det mötet blev kortvarigt, och därefter bestämde sig den gyllene hanen att återvända till Numoorislätten för att leva resten av sitt liv som han gjort så länge - i ensamhet. Det kändes bara så fel.

Men vad han ville, så skulle det inte bli. Snart drabbades han av en händelse som kom att skaka upp hans liv, vare sig han ville det eller inte. Han lyckades förälska sig i en hona, Blue, under färden mot Höstskogen dit han skulle hjälpa henne, där tiken därefter skulle fortsätta ensam till Stormstäppen. De många år som undflytt Cerulean ensam hade lämnat honom kvar i sin valpsjäl, och han hade inga kunskaper alls känslomässigt och kunde varken skilja vänskap från kärlek eller vad det kunde tänkas vara. Då han erkände sig djupa dyrkan för tiken blev hon arg, och berättade klart och tydligt att hon varken älskade honom eller någonsin skulle kunna göra det. Han flydde henne i panik, med all tilltro över världen tappad, och hamnade av en slump i flocken Volantis, där ledarna Kiera och Tien godhjärtat välkomnade honom som en av sina egna. Han stannade med flocken en kort period utan att varken kunna äta eller sova, han började höra en röst i huvudet i form av sina egna känslor och började också inbilla sig saker. Det dröjde allt för länge innan han insåg att det inte tjänade någonting att vältra sig i mörkret som en skadad fågel. Fakargen slickade sina själsliga sår och tvingade sig upp på ben urtunnade av näringsbrist, och gav sig ut på strövtåg i Numoori utan att lämna sin flockliga status. Innan han lämnade flockens tillhåll hann han möta tiken Deianeira (som han först var otrevlig mot, men vid ett annat möte bad om ursäkt för), de udda vännerna Araiel och Tamon som hjälpte honom att jaga då han var så svag att kroppen nästan bröt ihop. Även Lawenya, en varg som han fann ett visst intresse för av hennes udda natur. Deras möte avslutades dock av ett klumpigt ordval för hennes sida, men det skulle inte bli första gången de möttes. Vid ett senare tillfälle förlät han henne i tystnad.

Under hösten vandrade han från Höstskogen, genom bergspasset, in över Azhekaslätten (där han träffade en unghona, Xhiro ) och slutligen mot Ötamon. Det var trött, undernärd och med vingar som förlorat muskulatur och flygförmåga han äntrade den uråldiga skogen. En ren slump förde honom och Blue samman igen, men bara för en kort stund. Hon hade nämligen funnit sin sedan länge "döda" partner, som mirakulöst nog fortfarande levde. Cerulean fick ett sammanbrott av uppenbarelsen och flydde henne för andra gången i sitt liv. Han älskade henne så mycket, och stod inte ut med tanken på att hon älskade någon annan, att han aldrig skulle kunna vinna hennes hjärta han så hett längtade efter. Ceruleans hälsa nådde botten. I Ötamon träffade hon sedan El'the Imikker och fick även återse Alassëa Marión  De båda äldre sade saker som hjälpte honom mer än de kunde ana, och återigen reste han sig från nederlaget. Ensam med ett stort tomrum i bröstet, men han klarade sig. Det var knappt, men han gjorde det.

Cerulean hade bråttom att lämna Ötamon och händelserna där bakom sig, så det var snabbare än väntat han nådde Itrozo. Där mötte han Ivy, en otrevlig tik enligt honom, unghonan Matoaka och tillslut Huyana. Mötet med indiantiken blev något som kom att förvirra honom stort, och det var med blandade känslor och förvirrat sinne han sedan lämnade Itrozo bakom sig. Han kunde inte riktigt glömma sin nyfunna vän. Han hoppades att han fick kalla henne det. Efter Itrozo äntrade han Silverpile, en plats han ogillade skarpt och efter ett möte med Ninäd där hans eget humör inte var på topp efter misslyckade försök att få de förbannade vingarna att fungera så vandrade han vidare, angelägen att lägga ännu större avstånd bakom sig. I ensamhet vandrade han ur Silverpile och över Eriinari. Till slut nådde han Snöslätten.

Cerulean befann sig på Snöslätten en något längre tid än de flesta platser under sin resa. Han träffade Ehtna, en energisk raganatik i hans ålder och hon siktade på att besöka Ötamon. Cerulean anade att Blue fortfarande befann sig där, och gav Ehtna några få meningar som hon lovade att berätta för Blue ifall de möttes. Efter ytterligare en kort tid återsåg han någon han i sitt stilla sinne funderat över, Lawenya. Han hade ingen aning om vad som skulle komma att hända honom, och han kunde inte förstå då hon plötsligt erkände sin kärlek. För honom. Ceruleans värld rasade samman då han såg på henne, för han förstod inte. Han drog efter att han lämnat henne (med vingar som nu fungerade) att hon måste misstagit sig, precis som han gjort. För om han inte fick den han ville, då fanns ju inte kärlek. Så resonerade hans hjärna. Kärlek var lyckligt, trodde han. Och blev det inte ett lyckligt slut så fanns inte kärlek. Och ett lyckligt slutmellan honom och Blue, det hade det aldrig blivit. Hans syn på kärlek skrumpnade ihop till ingenting. Hans resa fortsatte mot Nordanskogen, och det var där snöslätt mötte skog som han träffade på Gavin, ledare över flocken Cierzo.

Senare samma år, vid Södra Stranden, stöter han på Lawenya ännu en gång. Denna gången är hon i dåligt skick efter att ha förlorat sin bror, men Cerulean är instabilare än någonsin och skriker åt henne att ge sig av. Han ångrar sig genast och försöker gottgöra sina handlingar och hjälper henne med en bit mat. När han vaknar på morgonen drabbas han av en plötslig beskyddarinstinkt, lägger sig nära henne och somnar om - nu, för första gången sen olyckan i valpåren, utan mardrömmar.

Cerulean stannar med Lawenya i flera månader, inna han inser att han borde ge sig tillbaka mot Volantis. Kiera och Tien väntar honom inte att vara borta i mer än 6-10 månader, och med viljan att inte svika de som hjälpt honom lämnar han henne. Avskedet blir jobbigt för båda parter, trots att Cerulean ännu inte kan sätta namn på vad han känner gentemot tiken. Nu är han på väg mot flocken, och hjärtat känns ovanligt lätt i bröstkorgen. Han har samlat tankarna, och om än han inte är mindre förvirrad än förut så har månaderna, hösten, vintern och våren, stärkt honom en aning. Nu är han redo att betala tillbaka skulden till det siamesiska tvillingparet.

Fysik
Cerulean är väldigt gänglig i byggnaden utan att vara spinkig.. Benen är något längre än standardvargens, och det kantiga huvudet är även lite smalare. Hans ansikte är relativt kantigt, med oerhört utrycksfulla ögon. Nosryggen är rak, varken konvex eller konkav, och stupar sedan rakt ner från nosen i en relativt spetsig haka. Underkäken är även den relativt rak. Öronen är spetsiga, trekantiga och högresta uppe på hjässan och svansen är normallång. Ögonen är uttrycksfulla och gyllene i färgen med mörk pupill. Vingarna (med sitt spann på ungefär fem-sex meter)  är vita till färgen med en två gyllene, lodräta vågmönster ovanför varandra på vardera vinge, det understa lite kortare än det övre. Detta syns dock bara på den vita undersidan, då ovansidan är lika gyllene som resten av kroppen.

Cerulean har en tät fäll som väl undanhåller vind, kyla och väta uppe i luften. Den är normal i tjockleken, men är aningen fluffigare inuti öronen. Den är gyllene orange till färgen men alla tassarna är vita även några centimeter upp på benet bortsett från vänster bak, där det bara täcker själva tassen. Han har en vit mask i ansiktet och har fläckar som liknar två böjda vingar runt ögonen. Över nosryggen har han som ett grått band, kanske 5cm brett, som gör tvärs över nosryggen och slutar halvvägs ner på sidorna av den. Undersidan av svansen är även den vit, vilket också insidan av hans öron är. Nosen är grå, liksom trampdynorna.

Personlighet och Mentalitet
Cerulean är energisk, spontan och älskvärd i ren allmänhet. Han sätter alla före sig själv och är obrottsligt lojal mot de han håller av. Tyvärr han han numera väldigt instabil känslomässigt och klarar inte av känslor, den enda som (förutom hans döda familj) sett den riktiga Cerulean är Blue. Han är tyst och säger inte särskilt mycket längre, får lätt ångest och litar sällan på andra vargar. Han vill alla väl, oavsett.

Vind

 * Skapa vindar, tex för att flyga fortare
 * Pressa samman luft till projektiler
 * Rena luft från gaser/smuts/annat
 * Skjuta upp föremål i luften genom koncentrerad vind
 * Etc etc..

Illusion

 * Försvunnen

Släkt
Kan delas in i klaner, flockar, eller dylikt efter önskemål
 * Nocura - Kullsyskon -  Jag klandrar dig inte. Jag hoppas du vet det. Jag älskar dig, syster.
 * Cerala - Kullsyskon - Som syskonskarans minsta var du ovanligt storslagen i personligheten. Min kavata syster, må du vila i frid. Jag älskar dig.  
 * Corylle - Kullsyskon - Minns du dagen vid trädet som sades tala? Minns vad jag talade om. Jag saknar dig så, och älskar dig så som enda broder.. Må du vila i frid.
 * Neroc - Fader - Du var min största inspiration, och än är du min ledsagare genom dessa tider. Jag älskar dig.. Må du vila i frid.
 * Weranna - Moder - Åh, vad jag saknar dig. Jag älskar dig och nu mer än någonsin behöver jag dina råd. Må du vila i frid.

Andra relationer

 * Gideon - Främling - Du får ursäkta mig.. Jag hoppas du mår bra, trots min stress därifrån.
 * Crusoe - Främling - Du såg ut som en blandning mellan kanin och bläckfisk.
 * Alduin - Främling - Jag hoppas du kommer dit ditt hjärta önskade.
 * Blue - Djupt älskad - Jag gjorde ett misstag. Tror jag. Det hade kanske varit bättre om jag struntat i dig från första början. Kanske har du tänkt samma tanke. Var hade du varit om jag inte lagt mig i? Vad hade jag varit? Förlåt, Blue. Förlåt mig.
 * Tien - Flockledare - Du erbjöd mig beskydd när jag behövde det som mest. Tack.
 * Kiera - Flockledare - Har knappt talat till mig. Men du verkade villig att hjälpa.. 
 * Alassëa Marión - Bekant - Vem är du? Jag förstår det inte.
 * Eira - Främling/Bekant - Jag rättade mitt misstag.
 * Lawenya - Vän - Sakna mig inte, Lawenya. Det är inte värt det. Lev väl.
 * Araiel - Bekant - Du sade inte mycket. Skulle kalla dig rent av otrevlig. Tack ändå.
 * Tamon  - Bekant -  Tack.
 * Xhiro - Bekant - Spillde regnbågen färg över dig? 
 * El'the Immiker - Sagoberättare - Tack för historien. Du lyckats väcka tankar.. Jag kan bara inte förstå dem än..
 * Ivy - Främling - Otrevlig, var du.
 * Ninäd - Bekant - En märklig stenvarg.
 * Huyana - Bekant - Varför?
 * Matoaka - Bekant - Jag gillar dig, lilla vita.
 * Ehtna - Bekant - Träffar du henne, lova mig att säga det. Hon kommer inte förstå, men säg det bara.
 * Gavin - Främling - Mystiken.

Trivia

 * Cerulean älskar stjärnor och natthimmel, vilket alltid fascinerat honom.
 * Cerulean börjar lätt stamma när han blir arg eller upprörd.
 * Hans röst är spelkaraktären Spyros engelska version
 * Cerulean kan inte simma.
 * Han har svårt för vita honor, då de allt för ofta påminner om Blue.