Cuywendz

Cuywendz [Kyvends] - Manvarg (Kalak)



Historia
På en slätt, långt ifrån det land som går under namnet Numoori, vandrade två silhuetter sida vid sida. Det höga, gula gräset och den varma vinden kan liknas vid den som svepte över Numooris savann. De långbenta, rävlika varelserna – manvargarna – kunde knappt tygla sin lycka. Det älskande paret väntade valpar. Hiena, tiken, bar sin första kull och var ytterst försiktig och vaksam. Detsamma gällde Daton, hanen, vilken nästan var mer orolig och beskyddande än Hiena var. Men hur försiktiga och noggranna de än var, så hände det som inte fick ske. Hiena fick en eftermiddag kraftiga sammandragningar, och kämpade hela natten med att föda fram valparna. Alldeles för tidigt. Morgonen därefter hade hon mist fyra valpar. Fyra förlorade av missfall. Sorgen de båda föräldrarna kände var fruktansvärd, men i sorgen tändes ett litet ljus. Ett litet, tappert hjärta slog sitt första slag i den ena valpens kropp, kämpade för livet. Hiena formligen kastade sig över den lilla när hon insåg att hoppet inte var släckt, ivrig att slicka sin valp och ge den värme. Hon gnydde och pratade med valpen. Försökte på alla sätt ge den styrkan att kämpa. Daton stod vid sidan om och vaktade för eventuella större rovdjur som hade fått vittring på födseln. Han var såväl nervös som orolig, men kunde inte låta bli att kasta hastiga, varma blickar åt det lilla knytet vars hjärta för var minut kämpade med mer styrka. Tack vare värmen och den stimulerande tvättningen lyckades valpen hosta vattnet ur lungorna och dra sitt första, skälvande andetag.



Valpen fick namnet Wendez och blev högt älskad av de båda stolta föräldrarna. Trots att de trott att alla valparnas liv varit förlorade hade hon klarat sig. Wendez första månader i livet blev bra sådana och hon fick all kärlek och uppmärksamhet föräldrarna hade att ge. Hon älskade sina föräldrar högt och i hennes ögon var de som gudar. Hon gjorde allt för att göra dem stolta och vara dem till lags och upptäckte tidigt in förmåga att leda eld. Till en början var det endast varmluft, men det var en upptäckt som gjorde både Hiena och Daton ytterst stolta.

Inte ens ett år efter Wendez födelse (IRL-år, inte ”Numoori-år”) väntade Hiena sin andra kull valpar, men även denna gång föll oturen på deras lott. Den här gången förlorade de tre valpar, utan överlevare. Än en gång var sorgen stor, och Wendez kunde inte riktigt förstå vad som hänt. Hennes moder tvingades svälja sorgen tidigt för att valpen inte skulle må dåligt, men det var Daton som tog förlusten hårdast. Han blev rädd, skyllde sig själv för missfallen och började bete sig underligt. Han förde långa monologer med sig själv – talade till en röst som inte fanns. Han berättade för de båda andra att rösten skrämde honom. Att ”Hon” sade åt honom att göra saker. Med tiden började han ge med sig, gav efter för rösten och gjorde som ”Hon” sade. Han blev aggressiv emot Hiena, bet henne och kallade henne för olycka. Men trots de aggressiva stunderna stannade Hiena envist kvar hos honom. Hon älskade honom ännu, och ville tro att han skulle övervinna rösten och bli som förut. Han hade stunder då han agerade fullt normalt, ibland timmar, andra gånger för dagar och veckor. Sedan återvände ”Hon” och han blev åter aggressiv.

Mot Wendez betedde sig fadern aldrig argt eller illasinnat. Det var inte mot valpen ”Hon” riktade sina order. När Daton lämnades ensam av rösten satt han gärna ensam och grät. Det var inte sällan han berättade för Wendez – då valpen smugit upp bredvid honom och undrat hur det var fatt – att det "inte är meningen. Det är Hon. Hon säger åt mig vad jag ska göra, och om jag inte gör som Hon säger så kommer Hon döda mig! Hon kommer döda oss alla!" Wendez förstod aldrig. Hon var endast rädd – skräckslagen – för vad fadern skulle göra härnäst. Vad denna ”Hon” skulle göra.

En kväll hade Hiena fått nog och försökt fly med dottern. Dock hade fadern upptäckt dem och givit sig på modern. Medan Wendez såg på hade ”Hon” fått fadern – den fader Wendez älskade som en gud – att bita stora sår på moderns kropp, slitit i henne för att sedan våldföra sig på henne. Valpen kunde inte se på. Det kunde inte vara verkligt det hon såg. Det var någon annan som upplevde det hon tvingades se. I sitt sinne, i tankarna och i känslorna beslutade Wendez där att hennes familj var lika kärleksfull som alltid, att den var likadan som den varit innan allt ont hänt. Den familj hon betraktade nu var inte hennes egen, den tillhörde en annan – Déna.



Ett par månader efter flyktförsöket låg Hiena än en gång med förlossningskrämpor, och för första gången var hela kullen vid liv. Två friska hanvalpar. Wendez bröder. Självklart sprudlade modern av lycka, och Wendez likaså. De nyfödda fick di och tvättades varsamt av Hiena. Men när fadern upptäckt vad som hade hänt reagerade han inte alls som tänkt. Istället för att bli glad åt sin första fullt friska kull slet han dem ifrån moderns värme och bet ihjäl dem. På ett ögonblick hade Wendez familj övergått i Dénas familj. Och Déna hatade den. Den kvällen fann inte Wendez sina bröder, och kunde inte förstå vart de blivit av. Hon kunde inte förstå faderns tårar och ursäkter, och höll sig hos den skälvande modern i hopp om en förklaring. En förklaring som aldrig kom.

Vid en ålder av två år (IRL-år, inte ”Numoori-år”) fick Wendez sin första (levande) syster och två nya bröder, men även dessas liv slutade i faderns käftar. Den kvällen grät Daton mer än normalt när Wendez fann honom, och hade betydligt mer än de tre slaktade valparna att be om ursäkt för. Men Wendez förstod inte. Vad menade han med att Hiena var borta? Varför var hon borta? Den skräck som grävde sig in i valpens bröst övergick i Dénas hat. För första gången blev varmluften eld, när Déna kastade sig mot den fader Wendez älskade så högt.



Vad som hände den natten gick för Wendez förlorat. När hon återvände till medvetande, flera veckor senare, befann hon sig på en plats helt olik den varma slätt hon vuxit upp på. Rädd, liten och helt ensam i världen betraktade hon för första gången granar. Frusen och med gråten i halsen blev ensamheten överväldigande. Inte kunde detta vara hennes liv? Det var en annan varg som upplevde detta. Nolee – en äldre hane – kunde stänga ute känslorna. Han var inte rädd och inte liten. Han kände inte ensamhet. Som Nolee vandrade Wendez åt sydöst, där bergen fick färden att stanna upp. I snigeltakt kom Nolee över bergen, och ett år senare vaknade Wendez i Numooris karga, norra del. Ledsen och fast besluten att aldrig igen känna den sorg hon nu kände, valde den unga tiken att hennes liv inte var sorgligt. Hon skapade sig en identitet som var glad, lynnig och tog livet med en klackspark.

Den identiteten kallade hon Cuywendz, och med Cuywendz började hennes liv på nytt.

Fysik
Cuywendz har kort kropp och väldigt långa ben. Pälsen är lång och rödbrun, med mörkare rygg. Över nos, öron, huvud, nacke och benen är hon svart, med vita markeringar på hakan, halsen och svanstippen. Tårna på tassarna kan spreta brett, vilket tillåter henne att gå på sankigare mark utan att sjunka igenom. Hon har stora öron, smal nos och en relativt kort svans. Hon har en väldigt distinkt odör.

Personlighet och Mentalitet
Cuywendz lider av DID (Dissociativ identitetsstörning - personlighetsklyvning). Hon har sammanlagt sju olika identiteter. De visar sig oftast när någonting i manvargens vardag ställer till problem, om hon tvingas genomgå en stressig eller påfrestande situation eller ett nytt trauma.

Personligheterna har nyligen - med hjälp av Cuywendz vänner - börjat inse att de delar kropp med flera individer. Detta leder långsamt till att delidentiteterna börjar dela minnen och upplevelser, även om en del av dem ännu är helt inneslutna i sig själva.

De sju olika identiteterna är: • Cuywendz - Hona - Glad, vänlig, nyfiken • Déna - Hona - Aggressiv, misstroende • Keja - Hona - Deprimerad, pessimistisk • Sefran - Hane - Rädd, "hoppig" • Nolee - Hane - Känslolös, arrogant, kall • Wendez - Hona - Valp... • Yokel - Hane - Ångestfull, paranoid



• Cuywendz minns aldrig eller sällan vad som skett i dissociativt tillstånd när hon återgår till "normal". Denna personlighet är mest dominant och hon spenderar mest tid i denna. Cuywendz röst låter om den djupa stämman hos en mörk kvinna, och är "hennes" orginalröst. Hon har även en något "sydamerikansk" accent.

• När Cuywendz blir arg eller rädd/arg så övergår hon snabbt till sin aggressiva personlighet. Déna har minnen av det undertryckta hat och ilskan från barndomen och drar sig inte för att attackera. Déna har heller ingen koll på sina egna fysiska gränser och hon skulle mycket väl kunna ha ihjäl sig själv i detta tillstånd. Denna personlighet minns inte mer än vad den själv upplevt och är en av de mest dominanta personligheterna. Dénas röst är något gnälligare än Cuywendz och hon talar snabbare och med rappare ton.

• Keja vet däremot mer om vad som sker. Hon har minnen av vad det Cuywendz medvetandet vet, medan Cuywendz endast minns delar av vad Keja varit med om. Keja talar med något djupare röst än Cuywendz, och låter något melankolisk i allt hon säger.

• Sefran framträder när Cuywendz blir riktigt skrämd och/eller ledsen (om inte Déna tar över först) och han minns likt den deprimerade vad Cuywendz medvetandet minns. Sefran har en förvånansvärt ljus och något skärrad röst för att komma från Cuywendz, har en "brittisk" brytning när han talar nordspråk (svenska), och är den enda av delidentiteterna som talar flytande Nimorian (engelska).

• Nolee är den minst framträdande personligheten hos Cuywendz. Den bryr sig inte om något och är likgiltig till allt. Han har endast sina egna minnen, men bryr sig föga om något sådant som "att minnas". Nolee använder "samma" röst (samma djupa stämma) som Cuywendz, om än något strävare och utan minsta antydan till vare sig känslor eller någon tydlig dialekt.

• Wendez har en förmåga att framträda när Cuywendz känner sig ensam, rädd och liten ("liten i tanken" eller "liten för omvärlden"). Valpen är den som minns hela barndomen och när Cuywendz antar denna delidentitet beter hon sig precis som en skärrad liten valp. Wendez talar med en ljusare, barnsligare röst.

• Yokel dyker även han upp sällan, men när han framträder är det tydlig. "Cuywendz" får plötsliga paranoid schizofrena upplevelser, påstår sig vara förföljd av sin fader som är ute efter att döda honom och tror sig höra sin moders röst. Yokel delar till viss del minnen med Cuywendz och Wendez. När Yokel talar är det med en gnällig, ångestfylld ton som inte matchar med den djupa rösten.

Snabbhet
Förmågan att röra sig snabbt och smidigt är ingen Cuywendz själv ser som en kraft. Snabbheten är dock en utav hennes krafter, och med hjälp av kraft lagrad i kroppen kan hon nå högre hastigheter än de flesta i raka lopp. De långa benen ger henne hög hastighet även utan kraften, och det är sällan hon använder den över huvud taget. För kortare sträckor, och då oftast i dissociativt tillstånd, kan Cuywendz med hjälp av kraften färdas över öppen mark lika hastigt som en falk kan dyka. Snabbheten ger henne även hastigare reflexer, och gör henne till en snabb stridare. Det är dock sällan Cuywendz strider - utan det är då antagligen en av de andra delidentiteterna som tagit vid.

Eld
Elden är den kraft Cuywendz bemästrar bäst utav de två krafter hon har. Hon hanterar den väl i form av mindre eldar och lågor, men även i formen av varmluft. Delidentiteten Cuywendz bemästrar dock inga stora mängder eld, till skillnad från andra delidentiteter. Som Déna klarar hon av att ta in mer av kraften, och använda elden i större utsträckning. Hon drar sig då inte heller för att dra in mer av kraften än vad som egentligen är tillgängligt. När energin tagit slut, och det inte finns mer kraft att uppbåda, använder hon sig av sin egen livskraft. Än har all kraft inte tagit slut under något tillfälle, men en dag kan hända kommer hon beröva sig själv livet. Déna vet inga gränser, och känner därför inte om kraften börjar ta slut.

Vad hon kan som Cuywendz, Wendez och Keja: • Värma upp luften i omgivningen. • Skapa mindre eldar och lågor. • Skapa glöd/gnistor. • Dra värme ur luften - kyla ner mindre delar av omgivningen en aning.

Som Déna, Sefran, Nolee och Yokel: • Samma som ovanstående förmågor. • Hetta upp luften så att den dansar - närvarande ting börjar gärna glöda av värmen. • Skapa betydligt större flammor av eld. • Få det att välla fram eld ur mun och nos - få glödheta tänder. * • Sätta eld på sina egna tassar och få glödheta trampdynor/klor. * • Styra elden i större skala. • Sätta eld på sig själv. *

(*Dessa förmågor tar hon själv skada av i mer eller mindre mån, beroende på hur het elden är och hur mycket eld som används.)



Släkt och Familj
Mor och Far - "Jag minns er ej, och hur mycket jag än försöker kan jag inte få fram ens en bild av er. Men jag saknar minnena av er båda, så mycket." F.d Partner, R.I.P - "Min älskade, jag kommer alltid att minnas dig. Jag ska leva för din skull. Jag önskar bara att valparna hade fått se vilken hjälte du var." Son - "Jag älskar dig högt vännen. Likväl vill jag ge ett varnande ord - se upp med vad du gör och till vem du vänder. Ta vara på dig och lycka till på din färd." Son - "Jag älskar dig högt vännen. Precis som jag älskar dina syskon. Se var du sätter dina tassar och tänk dig för. Minns att jag finns här och lycka till på din vandring." Dotter - "Jag älskar dig högt vännen. Pass på med krafterna och till vem du vänder. Världen är en stor och farlig plats. Lycka till på din resa."
 * Hiena och Daton
 * Nimbus
 * Kian
 * Kanto
 * Kilah

Andra relationer
Bästa vän - "Jag värderar dig högt min vän! Må vår gemensamma vandring bli lång och lycklig." Nära vän - "Tack för att du är så förstående." Nära vän - "Jag är glad för din skull. Förlåt." Vän - "Du var då mig en långsvansad glad typ." Namnlös främling - "Jag tror mig minnas att vi möts förut." Främling - "Jag lärde aldrig känna dig." Vän - "Det är synd, att du bär en sådan sorg. Jag är ändå glad att kalla dig vän." Främling - "Vi passerade varandra endast. Kanske möts vi igen en dag." Främling - "Kort möte, men vi ses kanske igen en annan gång." Främling/Bekant - "Skrämmande, underlig, men vänlig. Förlåt mig för det jag gjorde." Främling/Bekant - "Lycka till med valparna." Vän - "Jag hoppas att våra vägar korsas än en gång. På återseende." Främling - "Det var endast ett kort möte. Kanske ses vi igen." Främling - "Ett kort möte. Kanske ses vi igen en dag." Namnlös främling - "En gestalt vid gränsen." Bekant - "Kanske möts vi på andra sidan bergen. Lycka till!"
 * Bianca
 * Bivlinde
 * Tzigane
 * Rex
 * Fallulah
 * Avish
 * Faith
 * Demethra
 * Arrow
 * Undertaker
 * Hinata
 * Kai
 * Pyr
 * Kratos
 * Midas
 * Tehhi

Trivia
'
 * Manvargen tillhör, trots namnet, inte vargsläktet Canis utan placeras som ensam art i släktet Chrysocyon.
 * Cuywendz är efternamnet till en av mina karaktärer ur mitt bokprojekt.